HARALD KYLIN OCH GUNNAR SAMUELSSON. 



Tabell 5. Medelfelens minimi» och maximivSrden. 



Det torde förtjäna påpekas, att den variationsstatistiska behandlingen ger 

 vid handen, att medelfelet för spridningstalet 100 är +0. Härav följer ej, 

 att spridningstalet 100 ej skulle vara behäftat med något fel; den här an- 

 vända matematiska behandlingen lämnar oss emellertid i sticket, då det gäller 

 att beräkna dess storlek. För övriga spridningstal kunna sannolika medelfel 

 beräknas, men om dessa ha någon betydelse vid bedömandet av osäkerheten 

 i de erhållna spridningstalen, då dessa överföras från att gälla (ör de under- 

 sökta rutorna till att gälla hela provytan, synes mig ej så alldeles avgjort. 

 La- .EKBERG (anf. st., s. 23) anser ju, att de erhållna spridningstalen (medel- 

 talen) äro något säkrare, än vad den matematiska behandlingen ger vid han- 

 den. Hur mycket säkrare, därom lämnas vi emellertid i fullständig okun- 

 nighet. De av Lagerberg beräknade medelfelen äro emellertid värdelösa, då 

 de beräknats endast med tillhjälp av en viss gruppindelning, och då ingen 

 hänsyn tagits till de tillfälliga fel, som ligga i gruppindelningen såsom sådan. 

 Lagekbekg har ej beaktat, att den för medelfelens beräkning använda me- 

 toden innehåller sina alldeles särskilda fel, som komma att inverka på de 

 erhållna medelfelens giltighet, då dessa göra anspråk på att gälla hela prov- 

 ytan. 



Tab. 6 är avsedd att giva en föreställning om, huru spridningstalen variera 

 för en och samma provyta, om de bestämmas med tillhjälp av olika antal 

 rutor, eller med samma antal rutor grupperade på olika sätt. Tabellens »sprid- 

 ningstal 50 rutor» hava erhållits genom att sammanslå varannan horisontalrad 

 eller varannan vertikalrad på provytan enligt utseendet fig. i ; i varje grupp 

 således fem rader =50 rutor. »Spridningstal 25 rutor» hava erhållits genom 

 att ta en av de fyra rutorna i vänstra nedre hörnet på fig. i (i löpande num- 

 merföljd I, 2, II eller 12) som grundruta och därefter tänka sig så många 

 rutor inom provytan borttagna, att ett 4 meters rutförband erhållits 



Av tabellen framgår, att variationerna i spridningstalen ingalunda äro obe- 

 tydliga. Även med användande av 50 rutor är variationen så stor, att det 

 är föga glädje med att bibehålla båda siffrorna i spridningstalen. Det vore 

 lika bra att för spridningstalen använda skalan i — 10 i stället för i — 100. 

 Och undersökas inom provytan endast 25 rutor, är variationen i spridnings- 

 talen så stor, att skalan i — 100 ej synes mig på något sätt användbar, om 



