NÅGRA KRITISKA SYNPUNKTER l'Å BESTÅNDSANALYSER. 285 



det subjektiva godtyckets osäkra ståndpunkt, alldenstund formationerna skulle 

 kunna begränsas och karakteriseras medelst tal. Härtill må emellertid an- 

 märkas, att Raunkiaer endast arbetar med spridningstalen, som visserligen 

 äro fullt objektiva, men som ej äro tillräc kliga för att karakterisera ett växtsam- 

 hälle eller beskriva en provyta. Den betydligt viktigare faktorn, arealprocenten 

 saknar man i Raunkiaers arbeten. 



Lagerberg har analyserat 9 provytor, av dessa äro emellertid tre endast 

 analyserade med avseende spridningstalet och pä således ofullständigt analy- 

 serade. De övriga sex äro fullständigt analyserade, och sammanställer man 

 spridningstal och arealprocent för de skilda arterna inom dessa provytor (vilket 

 Lagerberg emellertid underlåtit att göra), så erhåller man en god föreställ- 

 ning om vegetationen inom densamma, och en föreställning, som naturligen 

 är vida riktigare, än om provytorna undersökts enligt Hults metod. Men i 

 vad mån kunna dessa provytor göra anspråk pa att hava blivit undersökta 

 på objektiv grund? Svaret är lätt att finna, om man besinnar, att undersök- 

 ningen innesluter två faktorer, nämligen spridningstal och arealprocent. Sprid- 

 ningstalet är, som redan förut påpekats, rent objektivt; arealprocenten inne- 

 håller däremot subjektiva felmöjligheter av ingalunda obetydliga dimensioner 

 (jfr härom närmare vad som ovan sagts om arealprocenten). De provytor, 

 som Lagerberg analyserat, äro således ej analyserade på »objektiv grund», 

 och titeln på hans arbete »Markflorans analys på objektiv grund» kan ej sägas 

 vara lyckligt vald. 



III. Olika metoders användbarhet. 



I. Analys av provytor. 



Sedan nu en redogörelse lämnats för de principer, varpå de olika metoderna 

 vila, och den säkerhet, varmed Raunkiaers och Lagerbergs metoder arbeta, 

 diskuterats, vill jag nu också framställa några synpunkter om deras värde och 

 användbarhet. Bägge dessa sistnämnda metoder äro ojämförligt mycket mera 

 tidsödande än den HuLTska. Man måste naturligen mången gång också finna sig 

 i nedläggandet av ett större arbete på beståndsanalysen, om objektivitet och 

 exakthet ernås, och man erhåller resultat, som ge en bättre föreställning om 

 vegetationens utseende och sammansättning än en vida enklare, men kanske 

 mindre tillförlithg metod är i stånd att giva. Jämförelser med andra vegeta- 

 tionstyper kunna då också säkrare utföras, och sålunda mera tillförlitliga slut- 

 satser dragas. 



Raunkiaers egen uppfattning om den av honom föreslagna metodens värde 

 framträder på olika ställen på något olika sätt. Stundom förefaller det, som 

 om han hyste den meningen, att en så exakt bild av ett växtsamhälle skulle 

 kunna erhållas, att det skulle kunna med konst efterbildas t. ex. i en bota- 

 nisk trädgärd (19 12, s. 200). På andra ställen åter framhålles, att de sanna 

 förhållandena ej låta sig exakt bestämmas, varför man ej får begära att erhålla 

 mer än stabila, jämförbara tal (1909, s. 41). Som redan antytts medger 

 han också, att det i vissa fall kan vara önskvärt att efter ögonmått uppskatta 

 förhållandet mellan de olika arterna, även när man rör sig med så små 

 rutor som 0,1 kvm. (19 12, s. 203). 



Överhuvudtaget är det tydligt, att Raunkiaer ej eftersträvar annat än att 

 erhålla tal, som ge en något så när tillförlitlig bild just av arternas relativa, 



