2 88 HARALD KYLIN OCH GUNNAR SAMUELSSON. 



icke blott ovan, utan även under marken stora områden utanför de närmaste 

 omgivningarna av »rothalsen». 



Att de genom Raunkiaers metod erhållna pointstalen (= spridningstal 1. 

 frekvensprocenter) ej alltid i främsta rummet framhäva de verkligen fysiogno- 

 miskt dominerande arterna har naturligen ej helt kunnat undgå forskare, som 

 arbetat med denna metod. Bl. a. har Lagerberg nämnt ett och annat 

 härom. 



Som sammanfattande omdöme om beståndsanalyser utförda med hänsyn 

 endast till spridningstalen (Raunkiaers metod) skulle jag vilja säga, att jag 

 finner dem ge en sämre uppfattning av en provytas vegetation än en för- 

 ståndigt utförd analys enligt Hults metod. Den ernådda objektiviteten är ju 

 under dylika förhållanden ej mycket värd. I vad mån metoden är känslig 

 för förändringar av växttäckets sammansättning är tillsvidare fullständigt 

 outrett. 



På ett helt annat plan stå bestämningar av arealprocenten efter den prin- 

 cip. Lagerberg föreslagit. Att de icke kunna betecknas såsom objektiva, har 

 redan ovan framhållits av Kylin. Man har måst införa ett subjektivt moment, 

 uppskattning, vilken helt naturligt kan försiggå med vida större säkerhet inom 

 så små rutor, som här komma till användning, än inom så stora ytor, som 

 Hults metod arbetar med. Vid bedömandet av den LAOERBERGska meto- 

 dens praktiska värde och användbarhet blir det naturligen närmast att ta i 

 l)etraktande, om den ger resultat, som stå i rimlig proportion till det arbete, 

 som kräves för deras erhållande. Beskaffenheten av de problem, det gäller 

 att lösa, är naturligen också av den största betydelse. 



2. Associationsanalys. 



De hittills framställda synpunkterna ha ju närmast varit inriktade på frågan 

 om olika metoders användbarhet vid analysen av en provytas vegetation. En 

 mycket viktig anmärkning återstår att framställa gent emot Raunkiaers metod. 

 Den gäller även bestämmandet av arealprocenten enligt Lagerbergs metod 

 inom en provyta med fixa gränser. 



De nämnda metodernas styrka skulle ju bl. a. ligga i objektiviteten, som 

 får sitt uttryck främst i själva utväljandet av smårutorna. Att jag anser bägge 

 förfaringssätten principiellt sett innebära full objektivitet, har jag redan ovan 

 framhållit. Lagerberg anser 19 15, s. 14) dock, att det är svårt att välja 

 smårutorna alldeles på måfå. Det är mycket möjligt, att denna uppfattning 

 är riktig. Men det finnes dock exempel på forskare, som synas ha använt 

 RaunkL'\ers metod på detta sätt. När så skett, framträder också metodens 

 frånsidor på särdeles markerat sätt. Man arbetar efter den principen att för- 

 söka utan någon som helst förutfattad mening om naturen av den vegetations- 

 typ, som undersökningen gäller, erhålla en bild av densamma. Sedan ett 

 antal växtlistor från skilda ståndorter upprättats, sammanför man dessa till 

 vissa grupper efter graden av överensstämmelse sinsemellan. En »exakt*, 

 objektiv och förutsättningslös metod inbjuder onekligen till ett dylikt arbets- 

 sätt, vars natur bäst torde framgå genom hänvisning till ett konkret exempel. 

 I detta fall är H. Resvoll-Holmsens arbete om vegetationen vid Tessevand 

 i Lom (i 9 1 2) särskilt upplysande. Förfaringssättet synes här väsentligen ha varit 

 det skisserade, vilket antydes av resultaten. Listorna äro i hög grad bro- 



