NÅGRA KRITISKA SYNPUNKTER PA BESTANDSANAI.YSER. 289 



kiga. Det är tydligt, att de delvis härstamma från synnerligen heterogena 

 provytor. Mest markerat är detta i fråga om myrarnas samhällen. Men så 

 finns det också knappast något sätt, varigenom man kan sä väl bedöma en 

 författares växtfysiognomiska blick och arbetsmetoder, som en granskning av 

 vederbörandes behandling av torvmarkernas vegetation. Associationerna äro 

 artfattiga och lätt definierbara, men inta också i de flesta fall endast relativt 

 små sammanhängande ytor, varför den ena vegetationstypen avlöser den andra 

 inom begränsade områden. Stundom råder ju t. o. m. en fullkomlig mosaik 

 av olika typer, där varje blott intar någon kvadratmeter eller del däraw I 

 sådana fall måste helt enkelt Raunkiaers och Lagerbergs metoder (konse- 

 kvent tillämpade) ge resultat av ytterst tvivelaktigt värde. 



1 detta sammanhang kan jag icke underlåta att framställa en erinran. Det 

 vore i hög grad önskvärt, att personer, som arbeta inom synekologien, 

 ville alldeles oberoende av kommande syften begagna sig av ett studium av 

 myrarna för sin egen skolning. Vi äga ju också från Fennoscandia ovan- 

 ligt goda bearbetningar av deras vegetation genom arbeten främst av Ser- 

 N änder (i 9 i o) och Cajander (1913). Särskilt den senares bearbetning 

 av Finlands myrar är ju mycket ingående och hans associationsbegrepp 

 klart och redigt. Inom den skandinaviska vegetationen är det knappast 

 någon ekologisk serie, vars studium är så begreppsutredande som myrserien. 

 Möjligen skulle man kunna tänka på fjällens hedar, men här får man ej så 

 god inblick i de utvecklingshistoriska synpunkterna. 



Såsom de bästa resultat, som hittills framkommit genom den RAUNKiAERska 

 metodens användande, tvekar jag icke att beteckna, utom Raunkiaers egna, 

 de som meddelats av den danske växtgeografen Vahl. Mot det sätt, varpå 

 bägge dessa författare tillämpat metoden, har jag föga att anmärka ur här 

 ifrågavarande synpunkt, vilket sammanhänger därmed, att för dem tydligen 

 de olika vegetationstyperna, som undersökts, redan från början stått något så 

 när klara och därför vid provtagningen avgränsats med större smak. Hos 

 Raunkiaer har jag emellertid icke funnit någon reservation beträffande små- 

 rutornas rent objektiva utväljande. Däremot framhåller Vahl (191 i, s. 328), 

 som dock arbetar med mycket små totalytor, vilkas alla existerande småru- 

 tor han undersöker (anf. st., s. 329), uttryckligen, att fall kunna förekomma, 

 då man måste utesluta vissa smårutor, om man vill erhålla frekvenssiffror 

 giltiga tör en bestämd subformation (=: association efter min terminologi . 



Att uppsöka provytor med geometriskt fixerade gränser, tillfredsställande 

 alla rimliga anspråk på enhetlighet är ofta mycket svårt, i synnerhet om man 

 har behov av en något större ytvidd. Flera av de provytor. Lagerberg 

 undersökt, företräda uppenbarligen icke rena vegetationstyper. Vid vårt sö- 

 kande efter en lämplig provyta inom Vårdsätra naturpark visade det sig, att 

 en fullt enhetlig yta av så pass obetydliga dimensioner som 20 x 20 m. ingen- 

 städes kunde uppsökas. För vår undersökning, som uteslutande hade ett 

 metodiskt syfte, spelade ju detta en mindre roll. Vi utlade emellertid prov- 

 ytan på det ställe, där ojämnheten syntes vara så liten som möjligt. Som 

 densamma är ganska lärorik ur teoretisk synpunkt, må här nämnas ytterligare 

 ett och annat om densamma utöver det redan ovan anförda. 



Provytan är belägen på svagt sluttande mark (tämligen jämn terräng) inom 

 Vårdsätra naturpark helt nära stranden av Mälaren. Trädbeståndet utgöres 

 huvudsakligen av en blandning av diverse ädla lövträd. Under detta, som 



