290 HARALD KVLIN OCH GUNNAR SAMUELSSON. 



är väl slutet, förekommer riklig hassel. Med hänsyn till de högre vegetations- 

 skikten föreligger ingen väsentlig olikhet inom olika delar. Detta är däremot 

 fallet i fråga om fältskikten. Bottenskiktet åter är så svagt utbildat, att någon 

 större betydelse knappast kan tillerkännas växlingarna inom detsamma. Den 

 bristande enhetligheten gav sig vid de olika tillfällen, undersökningen ägde 

 rum, tillkänna på mycket olika sätt. 



Största delen av provytan behärskades den g maj fysiognomiskt av de blom- 

 mande Anemone hepalica och Gagea lutea, vilka uppskattades till respektive 

 strödd och tunnsådd. Inom denna del spelade däremot Anemone nemoroso en 

 proportionsvis mera underordnad roll (strödd). Inom ett c:a 25 kvm. stort 

 parti i sydvästra hörnet voro förhållandena omkastade. Blåsippan och vår- 

 löken trädde här starkt tillbaka, medan vitsippan antecknades såsom strödd — 

 riklig. Dess arealprocent bestämdes genom linjetaxering mellan rutorna n:ris 

 II — 15 inom partiets centrum till 27,7. Rnbus caesius, som inom provytan 

 för övrigt saknas helt och hållet, anmärktes här såsom tunnsådd. För övrigt 

 framgingo naturligen genom den noggrannare analysen även vissa andra olikheter. 



Den 2 juni föreföll provytan vid första påseendet betydligt mera enhetlig. 

 Vitsippan dominerade nu överallt, även om den fortfarande förekom allra 

 tätast i sydvästra hörnet. Av blåsippan och vårlöken syntes mycket litet. 

 De doldes av vitsippmassorna. Det framgick emellertid strax också, att Al- 

 litim oleracenm och Co7ivallarin tmdtiflora -voro i huvudsak bundna till prov- 

 ytans övre delar. Deras utbredning sammanföll dock icke alldeles med blå- 

 sippans. Analysen från denna dag jämförd med resultaten från de båda andra 

 tillfällena illustrerar det förhållandet, att inom olika delar av en provyta även 

 fältskikten kunna med hänsyn till de härskande, fysiognomiskt starkast fram- 

 trädande arterna vara praktiskt taget fullt enhetliga, medan de i fråga om 

 mindre framträdande, men icke därför mindre viktiga beståndsdelar kunna visa 

 sig heterogena. Fallet belyser nödvändigheten att nedlägga stor omsorg på 

 själva valet av provytor. 



Den 4 september framträdde heterogeniteten åter mycket tydligt. Nu be- 

 härskades den övre, större delen av Anemone hepatica och Convallaria nmlti- 

 flora bägge strödda) samt vissnande Paris quadrifolia (tunnsådd;. Inom syd- 

 västra hörnet voro nu de viktigaste arterna Spiraea ulmaria, Rubus caesius och 

 Paris quadrifolia (alla strödda) samt Fraxinus excelsior (ungplantor) och Geum 

 urbamitn (bägge tunnsådda). 



Det har alltså klart visat sig, att inom provytan två associationer äro före- 

 trädda. De kunna med hänsyn till markfloran provisoriskt betecknas, den 

 ena intagande största delen av ytan, som en Anemone //epaiica-a.ssocia.t\on, den 

 andra, inskränkt till ett litet område i sydvästra hörnet, som en Anemone ne- 

 morosa-Spirnea «//;;(7/-/rt'-association, efter de växter som även på andra ställen 

 pläga vara de viktigaste inom denna vegetationstyp. Den förra får sin sär- 

 prägel främst genom Aliinm oleraceum, Anemone hepatica, Convallaria mtdliflora 

 och Gagea lu/ea, den senare sin genom Ruhns caesius och några sparsammare 

 arter såsom Lvsimachia nummiilaria och Tidgaris, Scrophularia nodosa och Tha- 

 lirtrum flaviim. Denna fördelning ger redan en antydan om de ekologiska 

 förhållanden, som äro avgörande. De lägst belägna delarna av provytan ligga 

 nedanför Mälarens medelhögvattenlinje, de övriga ovanför denna. 



Bearbetningen av materialet från denna provyta har visat ännu en sak. 

 Skulle man hemma pä studiekammaren med ledning av det insamlade mate- 



I 



