NÅGRA KRITISKA SYNPUNKTER PA BESTANDSANAI.VSEK. 29 I 



rialet vilja försöka att dra upp gränserna mellan de olika associationerna inom 

 provytan, skulle detta knappast låta sig göra. Man kan möjligen få en före- 

 ställning om fördelningen av de enskilda arterna, men det är ju icke denna, 

 utan beståndets totalsammansättning, som konstituerar associationen. Och ett 

 tillförlitligt begrepp om denna sistnänmda kan blott den omedelbara iaktta- 

 gelsen i naturen ge. 



Till sist skall jag anföra ytterligare ett exempel hämtat från våra barr- 

 skogar, som visar, huru viktigt det är att hålla olika vegetationstyper i sär, 

 om man vill erhålla växtlistor av värde. Om man nämligen i en norrländsk 

 »tallhed» noggrant undersöker vegetationen, så skall man oftast finna, att 

 ])å de flesta ställen lavar härska i bottenskiktet, medan på mindre fläckar 

 dessa äro nästan totalt försvunna och helt ersatta av de vanliga skogsmos- 

 sorna. Ser man närmare efter, skall man finna att även risvegetationen på 

 dessa fläckar är olika. På lavfälten är det i regel ljungen, pä mossfläckarna 

 blåbärs- eller lingonriset, som dominerar. Mossfläckarna inta också ståndorter 

 av något annan natur än lavfläckarna. De förra uppträda gärna i sänkor 

 eller pä mera sluttande mark eller också under trädkronor, kort sagt på ställen, 

 där vattentillgången i ytan är större. Vid en statistisk undersökning efter 

 Raunkiaers eller Lagerbergs metod måste man därför se till, att varje smä- 

 ruta verkligen faller inom den typ, man för tillfället är sysselsatt med. 



Detta är synpunkter, som mycket ofta icke tillräckligt beaktats vid bestånds- 

 analyser. Men om man nu tillämpar den otvivelaktigt riktiga princip, som 

 \'AHL använt (jfr ovan s. 289), då har man också fått infört ett moment, 

 som på ett betänkligt sätt rubbar metodens objektivitet. Metoden får helt 

 enkelt många gånger ej begagnas objektivt, om resultatet ej skall äventyras. 

 Huvudsaken är icke att få tal att räkna med, utan den är att få en riktig 

 och tillförlitlig bild av ett enhetligt växtsamhälles sammansättning. 



Som en sammanfattning av ovanstående betraktelser skulle jag vilja fram- 

 hålla följande. De fördelar, den RAUNKiAERska metoden för beständsanalyser 

 är avsedd att erbjuda, äro till stor del illusoriska. Dess objektivitet kan ej 

 ui)prätthållas i full utsträckning, om den ej skall leda till oriktiga resultat. 

 Den ger endast kombinerad med arealuppskattning (Lagerbergs metod) en 

 god föreställning om arternas absoluta frekvens. Även de siffror över arternas 

 relativa frekvens, som kunna fås fram genom Raunkiaers ursprungliga metod, 

 äro starkt \äxlande efter smårutornas storlek. Det är icke ens säkert, att de 

 siftror, som fås, om åt rutorna ges en storlek av 0,1 kvm., komma det verk- 

 liga förhållandet närmare än sådana, som erhållas, om åt de HuLTska fre- 

 kvensgraderna ges de siffror, som jag ovan försöksvis använt. Den HuLTska 

 metoden har å andra sidan åtminstone ett företräde i sin enkelhet, liksom i 

 den omständigheten, att den icke heller ger ett sken av större exakthet, än 

 den faktiskt äger. 



Litteraturförteckning. 



C.^jANDER, A. K. Studien iiber die Moore Finnlands. — Acta 1'orest. Fen- 



nica. 2. 1913- 

 Charlier, c. \'. L. Orunddragen af den matematiska statistiken. — Stats- 



vetenskapl. Tidskr. 1910. 



