294 f'- ENGHOLM. 



garna icke tillfyllest. För det första saknas den enhetlighet, som är behövlig 

 för att vid en viss tidpunkt kunna bedöma dessas virkeskapital, för det andra 

 omfattar inventeringen endast statsskogarna. Det torde framför allt vara nö- 

 digt att känna hela Norrlands virkeskapital och dettas beskaffenhet. Sålunda 

 fordras en undersökning icke blott av statens utan även av de enskildes skogs- 

 tillgångar, med andra ord en »rikstaxering» av de norrländska vidderna. 



Det faller icke inom ramen för denna uppsats att diskutera detaljerna vid 

 planläggandet av en rikstaxering. Endast några av de stora dragen må här 

 vidröras. 



Det bör då förefalla naturligt, att inventeringen utföres så, att varje kon- 

 sumtionsorts tillgångar kunna frånskiljas, eller så att upplysningar kunna läm- 

 nas om vissa distributions- eller transportområden. Vidare böra inom varje 

 sådant transportområde skogstillgångarna i enskild ägo kunna frånskiljas 

 statens. 



Efter att sålunda hava inom olika distributionsområden och för olika ägare 

 (stat och enskild) bestämt råvarulagrens dimensioner, åldersfördelning, tillväxt, 

 kvantitet och kvalitet m. fl. faktorer, vilka hava inverkan på deras exploate- 

 rande, torde frågan gälla: vad är behovet inom varje konsumtionsområde, spe- 

 cificerat för varje förädlingsgren (dimensionsenheter av pappersved, timmer 

 o. s, v.)? Detta är ett vida mer svårlöst problem! 



Det torde under alla förhållanden vara riskabelt att profetera om markna- 

 dens efterfrågan å trävarualster i framtiden, men det borde vara tänkbart att 

 kunna beräkna det antagliga behovet under en kortare tid framåt. K. domän- 

 styrelsen har förklarat sig böra taga hänsyn till arbetsmarknadens och indu- 

 striens jämna utveckling, men det är icke att begära, att k. domänstyrelsen 

 skall sitta inne med kompetens att på egen hand avgöra en sådan sak. Ett 

 samarbete med industriens män och dess sammanslutningar anser underteck- 

 nad skulle kunna föra den frågan till sin närmelsevis rätta lösning. 



Om man sålunda tänker sig, att de sakkunniga uttalat sig för vissa behov 

 av dimensionsenheter timmer o. s. v. inom olika konsumtionsområden, un- 

 dersökes, i vad mån denna antagliga efterfrågan kan tillfredsställas av rå- 

 varutillgången. 



Det kan då, med hänsyn taget till dimensionernas transportdyrhet, arbets- 

 förhållanden, någorlunda tillfredsställande åldersfördelning i framtiden, sko- 

 garnas föryngring m. m., visa sig, att behovet icke står att tillfredsställa, an- 

 tingen på så sätt, att brist å råvaror kommer att förefinnas för vissa konsum- 

 tionsdistrikt och däremot mindre överskott för andra, eller ock så, att intet 

 distrikts behov kan fyllas. I första fallet är sålunda förädlingsverkens pro- 

 duktionsförmåga större inom en del områden än råvarutillgången, varför en 

 del av dessa äro dömda till undergång. Inom andra distrikt däremot finnes 

 tillfälle till nyanläggningar och utvidgningar av äldre verk. I andra fallet 

 däremot kommer konkurrensen att göra utgallringar inom alla distrikt av mindre 

 välbelägna, dåligt organiserade eller tekniskt och ekonomiskt underhaltigt ledda 

 företag. Men det torde i varje fall ligga vikt uppå, att staten ser till, att för- 

 lusterna icke komma så brådstörtat. Man må dock hoppas, att en invente- 

 ring av de norrländska skogarna icke kan komma att giva detta nedslående 

 resultat. 



Det kan å andra sidan visa sig, att råvarubehovet i lyckligaste fall går att 

 ungefär jämnt fylla på varje punkt. 



