310 UNO WALLMO. 



nas, att jag haft fullt fog för min »temperamentfullt» avgivna protest i decem- 

 berhäftet. Nu är det dock så, att just tidpunkten för första ingripandet i be- 

 ståndet är av väsentlig och grundläggande betydelse för beståndets framtid, 

 vadan den mellan Borggreve och mig relaterade skillnaden beträffande väl- 

 jandet af denna tidpunkt är av vital natur. Agnar Barth (förlåt att jag citerar 

 en av de av professor W. alldeles negligerade norska skogsmännen!) har i 

 sin »Skogbrugslaere> (1905), sid. 22, på tal om Borggreves blädningsgallring 

 varit nog objektiv att skriva, som följer: 



»Det tor dog ansees som utvilsomt, at man under Forudsaetning af, at de 

 beherskede Stämmer bibeholder sin Vaektsenergi ved Borggreves System, vil 

 kunne bringe i det mindste lige saa stort Udbytte af Skogen som ved ethvert 

 andet Behandlingsprincip. 



For at den naevnte Forudsaetning kan finde Sted, bor dog formentlig s^erlig 

 for Skog paa middels og mindre god Jordbund Beståndet allerede fra yngre 

 Ålder behandles med middelstaerke Tyndingshugster eller forsigtige Blaednings- 

 gallringer, der läder den til enhver Tid beherskede Stammeklasse bibebolde 

 sine Udviklingsmuligheder. 



For denne Modifikation af Methoden har Uno Wallmo i sin Bog »Rationell 

 Skogsafverkning» (Pag. 144 — 146) först taget Ordet og dette visselig med 

 Rette. Thi som U. W. anforer, vil man ved at begynde Gjennemhugningerne 

 (ganske vist efter en forsigtig Maalestok) allerede i Beståndets yngre Ålder 

 (fra 30 Aar) opnaa, at den ikke i dette, naar Gallringerne senere ret skal 

 tage fat, forefindes saa mange »haablose» Stämmer, som i Borggreves indtil 

 dette Tidpunkt saa godt som urorte Bestand, hvortil kommer, at Kampen 

 mellem Stammerne i det förste Bestand ikke har vaeret saa haard, d. v. s. 

 Overskjfermningen ikke altfor staerk, hvorfor de beskyggede Traeer har lettere 

 for at komme sig igjen stråks efter Fristillingen end Tilfaeldet vil vjere, om 

 Beståndet behandles efter Borggreves Methode alene.» 



När således professor W. i sin merberörda bok angivit mig som »delvis 

 förespråkare» av Borggreves huggningsmetod, men uraktlåtit att omnämna, 

 att, som av ovanstående framgår, våra huggningsmetoder, just beträffande gall- 

 ringsförfarandet äro vitt skilda och leda till helt olika utseende och beskaffen- 

 het av beståndet, så kan det icke frånkommas, att jag haft fullt fog för min protest. 



Beträffande under punkt 3 härovan angivna skillnad mellan Borggreve och 

 mig har professor W. i sitt genmäle upptagit densamma till behandling, men 

 på ett mycket vilseledande sätt. Till försvar för sitt påstående, att jag i lik- 

 het med Borggreve förordar uttagandet av de förhärskande träden till förmån 

 för de medhärskande och behärskade, anför professor W. följande citat ur 

 min bok »Rationell skogsafverkningi (sid. 30): »Man bör ej heller ingripa för 

 hastigt med blädningen, utan aktgiva på hur länge de tryckta och överskär- 

 mande träden tåla beskuggningen. Så snart man märker, att de undertryckta 

 träden kunna taga verklig skada utav längre överskuggning, då är tiden inne 

 att gripa in och komma dem till hjälp. >. Efter detta citat fogar professor 

 W. i sitt genmäle följande uttalande: »Detta yttrande kan väl icke innebära 

 annat än att de överskärmande eller tryckande träden, d. v. s. i likåldriga 

 bestånd de förhärskande eller härskande, skola avlägsnas.» Även med fara 

 att av professor W. ånyo karakteriseras att komma med »temperamentfulla 

 och inbilska påståenden», måste jag ånyo konstatera, att professor W. fort- 

 farande negligerar, vad jag verkligen sagt. När professor W. anför ovan- 



