SVAR TILL PROFKSSOR A. WAHLGRKN. 3II 



nämnda citat ur min bok 'Rationell skogsafverkning», glömmer han omtala 

 för läsaren, att mitt citerade uttalande endast gäller 20 — 40-åriga ungsknos- 

 heståfid, d. v. s. bestånd, i vilka Borggreve aldrig utför gallring. Att mitt 

 citerade uttalande gäller dylika unga bestånd framgår alldeles tydligt av sam- 

 manhanget ä det anförda stället i min bok. l'rofessor W. anför inlednings- 

 vis före citeringen, att citatet gäller »om blädningen i yngre bestånd», men 

 vill ändå efter gjord citering söka övertyga läsaren, att mitt i merberörda 

 citat gjorda uttalande skulle gälla alla likäldriga bestånd över huvud taget. 

 Detta sätt att behandla en motståndare bevisar endast att det finnes svaghet 

 i sak på professor W:s sida. Att han i sitt genmäle behöver angripa och 

 med åtskilliga epitet karakterisera min person, endast styrker detta till fullo 

 och förtjänar intet bemötande. Som sagt, av sammanhanget å sid. 29 — 30 

 i min omnämnda bok framgår alldeles tydligt, att mitt citerade uttalande endast 

 avser 20 — 40-åriga bestånd och får ej, såsom professor W. gör, generaliseras 

 att gälla för alla likäldriga bestånd. Varför har ej professor W. fortsatt att 

 citera vidare? Ty fortsättningen på sid. 30 lyder ordagrant som följer: »I 

 ett 50 — 60 — yoårigt likåldrigt bestånd måste blädningen utföras så, att det 

 blir en ljushuggning i beståndet. Äro träden av tämligen jämn grovlek, och 

 således inga fula, kvistiga, överskärmande träd förekomma, använder man 

 vanlig gallring och borttager således dem, som hava de svagaste kronorna, för 

 att lämna plats åt de vackrare träden. Men även om ett överskärmande träd 

 därstädes skulle förekomma, låter man det ändå ofta stå kvar, så snart det- 

 samma ej allt för mycket hindrar flere träd, eller icke har utvuxit till åstun- 

 dad god timmerdimension (t. ex. 10 — 11 tums topp på rotstocken), ty i så 

 fall kan man Ijushugga förmedelst borttagande av ett mindre träd, som visser- 

 ligen f. n. håller endast liten timmerdimension, men som synes behöva lång 

 tid för att utväxa till bättre sådan, enär kronan är mycket svag eller dylikt.» 

 Dessa av mig givna föreskrifter för behandling av medelålders bestånd skilja 

 sig dock ganska väsentligt från Borggreves tillvägagångssätt och vederlägga 

 alldeles professor W:s försök att inrangera mig under Borggreve. Men pro- 

 fessor W. underlåter i sitt genmäle att omnämna mitt behandlingssätt av 

 50 — 70-åriga bestånd och omtalar endast 20 — 40-åriga, där, som nyss fram- 

 hållits. Borggreve aldrig hugger, och det alltså förefaller ännu orimligare av 

 professor \V. att vilja låta påskina likhet mellan mig och Borggre\e. 



Professor Wahlgren försöker att hjälpa sin sak i detta fall med ett utta- 

 lande, som av en del skogsmän gjordes efter en skogsexkursion till Skogaholm 

 1898. Professor W. glömmer, att ifrågavarande herrar skogsmän vid nämnda 

 exkursion stode inför något alldeles nytt: att 60 — 80 — 1 00-åriga bestånd 

 kunde angripas genom bl. a. överskärmande träds borttagande, och tillväxten 

 i stället baseras på dittills mer eller mindre hårt trängda träd med vackrare 

 stamformer. Därför att ifrågavarande herrar skogsmän alltså sågo, att det 

 ingick i metoden att borthugga en del överskärmande träd, fanns väl ingen 

 rättighet att påstå, att huggningen i huvudsak gick ut över alla härskande 

 träd i beståndet. Man hade sä mycket mindre rättighet att påstå något sådant, 

 som året före exkursionen i fråga min ofta nämnda bok utkommit af trycket 

 ochdär kunde läsas, vad jag sagt om behandlingen av 50-åriga bestånd och däröver. 



Vad professor ^V. i sitt genmäle citerar från herrar Fredenberg och Loven 

 har ej att göra med den sak, varom här är fråga, och kan således lämnas 

 å sido, likasom hans påpekande, att vid skogsinstitutets exkursion å Alkvcttern 



