SVAR TILr, 1'ROKESSOR A. WAHI.GRKN. 313 



sor W. rätt uti, att den trägan aldrig bort av mig till professor \\ . framstäl- 

 las, dä den kanske icke hör hemma i tidskriften. 



Efter vad här ovan framhållits har jag svart att första professor W:s be- 

 handling i sin handbok av mitt arbete i skogsvårdens tjänst. Däremot har 

 jag lättare att första hans förfaringssätt vid författandet av broschyren y>Siogs- 

 vetenskal)en (1915), Handledning för självstudier, utgiven av Tidskrift för det 

 svenska Folkbildningsarlietet». I programmet för utgivandet av handlednin- 

 gar av dylikt slag, som här är traga om, ingår bl. a., att handledningen bör 

 lämna anvisning för självstudier, tillika med upplysning om den bästa och 

 lättast tillgängliga litteraturen. Under kapitlet om »Skogsskötsels i berörda 

 broschyr har professor W. i sin litteraturförteckning upptagit ett tjugutal inhem- 

 ska och ett tiotal utländska författare i dithörande ämne, men med vältalig- 

 hetens tystnad förbigått mig och min bok »Rationell skogsa\ verkning». Mot 

 ett sådant förfaringssätt inlägger jag emellertid alls ingen i)rotest, ty profes- 

 sor W. är ju i sin goda rätt utom i det, att han dåligt fullgjort sitt uppdrag 

 av tidskrift för det svenska Folkbildningsarbetet, men detta är en sak som 

 ej berör mig. Förfaringssättet är kanske ursäktligt nog för en gammal trakt- 

 huggare, som ser sina egna positioner undan för undan ramla. Att under- 

 stödja eller uppmuntra motsidans artilleri måste alltid vara både oklokt och 

 farligt. Från objektiv synpunkt torde dock mitt arbete varit värt ett omnäm- 

 nande, då professor W. i förenämnda broschyr gått så långt, att han bland 

 läsvärda arbeten även upptagit Rafael Herlin: »Jordmånens och temperatu- 

 rens inflytande på växternas förekomst och utbredning», vilket arbete 

 säkerligen icke torde kunna bibringa allmänheten några klara begrepp om 

 skogshushållningens naturvetenskapliga grundval. 



Ej bör väl professor W. förundra sig över, att jag och många skogsmän 

 med mig finna det märkligt, att professor W. i sin bok hellre åberopar er- 

 farenheter gjorda av danska skogsmän än sådana av svenska, eventuellt 

 norska skogsmän. Det kan väl dock aldrig frånkommas, att de danska skogs- 

 förhållandena äro vitt skilda från svenska och norska, vilka båda senare där- 

 emot nära överensstämma. Därför att jag vågat erinra härom, tar sig pro- 

 fessor W. anledning att utropa: »Det vill nu synas, som om han också blivit 

 norsk». Så svensk som jag är, kan jag ju finna detta vara roligt sagt, 

 men på samma gång är jag stolt däröver, dä det norska skogsväsendet under 

 senare tider hastigt utvecklat sig, icke på dansk, utan på nationell grund 

 och under förhållanden, som ofta påminna om våra egna. 



På tal om det av prof. Wahlgren gjorda citat från Loven kan jag tyvärr 

 icke vidkännas, att Loven har någon förtjänst om min förmenta trans- 

 formation, ity att jag ej var närvarande vid hans föredrag i Järnkontoret 

 1895, och ej heller någonsin har läst detsamma, lika litet som jag tagit notis 

 om den i citatet omnämnda »utredningen» av samme man. Det enda jag 

 läst av doktor Loven är hans förtjänstfulla arbete om Tallens och granens 

 tillväxt i Värmland (1892). 



Mot slutet av sitt genmäle gör professor Wahlgren följande uttalande: »I 

 vilket fall som helst, så förefaller det ganska egendomligt, att Wallmo tyckes 

 göra anspråk pä ren svensk originalitet i utformande av sin skogsbehand- 

 lingsmetod.» Jag har verkligen aldrig framställt några dylika anspråk, efter vad 

 jag kan minnas, men eftersom professor W. nu bragt frågan pa tal, sä måste jag, 

 hur hädiskt det än kan klinga i professor W:s öron, öppet och ärligt förkunna, att 



21. SkogsTtiriis/öre ningens 'liaskri/t iqiö. 



