SK( )( .SAI )MINIS IRA TK »NKN. 325 



4 ^• 



I fråga om hägnadsbestäininclsen får styrelsen hänvisa till vad som härom anförts under 

 3 §, varjämte beträffande kulturhägnad må ytterlif^are framhållas, att om uppförandet av sådan 

 hägnad vid trakthuggning blir dyrbart och besvärligt, så är det vtd traktblädning ekono- 

 miskt outförbart. Såsom av viss revirförvaltarc anförts, erfordras och brukas dessutom hägnad 

 för skogsföryngringens skydd mot betning sällan, där avsevärdare mängder av de viktigare 

 bären förekomma, enär å sådana ställen den gräsväxt, som dit skulle locka kreatur, vanligen 

 saknas eller är mycket svag. 



Den bestämda tiden för fredandet, tio år, torde ej under alla förhållanden vara tillräcklig 

 utan anses maximitiden böra utsträckas till femton år. 



Vad slutligen angår ansökan om utfärdandet av på här åberopade orsaker grundade bär- 

 plockningsförbud, får styrelsen med instämmande uti vad av t. f. överjägmästaren i Västra 

 distriktet därutinnan föreslagits, uttala, att för allmänna skogar, där skogskultur bedrives, för- 

 bud må påkallas a\' vederbörande jägmästare eller överjägmästare. 



5 i 



Denna paragraf föranleder ej annan styrelsens erinran, än att sockenvis uppgjord förteck- 

 ning över fridlysta områden synes böra vara tillgänglig hos viss vederbörande i respektive 

 kommun, exempelvis kommunalnämndens ordförande. 



6 §. 



Hestämmelserna om upphävande av bärplockningsförbud synas nog så stränga, om de 

 strikt tillämpas, dä ett åsidosättande under en bärsäsong av bärens tillvaratagande skulle 

 berättiga till det förut fridlysta områdets frigivande åt en och var under en tid av minst 

 fem år. Bärplockningen är dock att anse såsom en extra inkomst, som bör utnyttjas i den 

 mån, tiden så medgiver, men icke på bekostnad av det viktigare huvudarbetet, d. v. s. jord- 

 bruket. Skördetid och bärplockningstid sammanfalla ju i stort sett, och under skörden äro 

 i regel alla gårdens krafter, män, kvinnor och barn, upptagna av detta arbete. Därest ge- 

 nom ogynnsamma omständigheter skördetiden blir av längre varaktighet, än som kunnat be- 

 räknas, synes det alldeles icke straffvärt att biförtjänsten får vika för det viktigare arbetet. 

 I varje fall kräver rättvisan att, därest fastigheten under tiden bytt ägare eller brukare, nytt 

 förbud skall kunna beviljas innan fem år förflutit frän det förras återkallande. 



7 §• 



Rätt att förbehålla sig plockning av kött å fällda träd och vindfällen tillkommer enligt 

 denna § tydligen markägaren endast å det i regel till stor del skoglösa området närmast 

 boningshus samt enligt 4 § efter en förhållandevis vidlyftig procedur vid fara för skogs- 

 plantors förödande. I 3 ^ gjort medgivande om reserverande ät ägaren av bärplocknings- 

 rätt å annat visst utmärkt område gäller sålunda icke i fråga om kottplockningsrätten att 

 döma av i motiven till lagförslaget gjort uttalande. Kotten har alltså tilldelats en särställ- 

 ning till och med sämre än skogsbären. Och dock håller styrelsen obetingat före, att den 

 särställning kotten i verklighet måste intaga bör berättiga den till fredsskydd framom dessa 

 bär. Under det att de bär, som skogsägaren icke vill eller mäktar tillgodogöra sig, äro för 

 honom fullständigt värdelösa, vadan icke någon ekonomisk skillnad från hans ståndpunkt 

 kommer till synes, om bären förfaras i skogen eller tillgodogöras av andra personer • — 

 därest nämligen icke genom bärplockningen skada sker å skogsplantor m. m. — är förhål- 

 landet i fråga om kotten väsentligt annorlunda. Därest kotten å de fällda träden, d. v. s. å 

 hyggesplatserna, icke av ägaren tillvaratages, representerar den dock, där den ligger i skogen, 

 detta speciellt i fråga om trakthyggen och större blädningsluckor, ett visst ingalunda för- 

 aktligt värde, i det att denna kött självklänges och å marken utsläpper ett visst kvantum 

 frö, som har alla förutsättningar att vara avpassat för ståndortens klimatiska förhållanden. 

 Ett bortförande av denna kött är alltså för ägaren — om också understundom i ringa grad — 

 förlustbringande, och icke ens nationalekonomiska synpunkter synas berättiga till ett sådant 

 förfaringssätts legaliserande. Vill åter skogsägaren tillgodogöra sig kotten, är det att märka, 

 att kottplockningen från redan fällda träd är det lättaste plockningssättet och bör i första hand 

 tillkomma skogsägaren. Möjligen kunde man dock tänka sig en sådan i lagförslagets anda 

 gående bestämmelse, att skogsägaren skyldigförklarades att omedelbart efter trädens fällning 

 tillgodogöra sig kotten vid risk att kottplockningen eljest frigäves. 



Svampar synas lämpligen i en kommande lagstiftning, såsom ägande ett visst allt mera 

 beaktat avsättningsvärde, kunna jämställas med skogsbären. I fråga om plockandet av vilda 

 blommor och örter åter, är det tvivel underkastat, huruvida dessa, därest man uppgivit ägande- 



