326 SKOCSADMIXISTKAIIONKN. 



rättsprincipen och anser naturalstrens värde vara det för lagstiftningen bestämmande, icke 

 för konsekvensens skull här borde uteslutas och frigivas åt allmänheten. Ty dessa alster 

 hava — om man undantager mera sällsynta till medicinberedning dugliga örter — ännu 

 intet nämnvärt avsättningsvärde och tillvaratagas ytterst sällan av markägaren. Dessa natur- 

 alster kräva därför skydd endast från synpunkten av sin mer eller mindre sällsynta före- 

 komst, vissa biologiska förhållanden och dylikt, och synas härvidlag gällande naturskydds- 

 bestämmelser lämpliga och tillfyllest. 



8 §. 



Utöver vad som under 4 § anförts om lämpligt forum för utfärdandet av förbud, har sty- 

 relsen intet att erinra i fråga om denna paragraf. 



Åtskilligt utöver vad här sagts skulle kunna anföras i fråga om de generella grunder, på 

 vilka ett dylikt lagförslag synes styrelsen böra vila, och om de verkningar, som förslag av 

 ena eller andra riktningen i praktiken skulle medföra såväl frän skogs- som jaktvårdssyn- 

 punkt m. m., men finner styrelsen sig föranlåten att för närvarande begränsa sitt yttrande 

 till det nu sagda Slutligen tillåter sig styrelsen, att till ytterligare belysning av vissa utav 

 styrelsen delade grundsatser — bland annat hävdandet av jordägares rätt — i underdånighet 

 hänvisa till här bdagda uppsats av jägmästaren J. M. Pauli »Om plockning av bär, kottar 

 och andra naturalster» sid. 244 — 255 i Norrlands skogsvårdsförbunds tidskrifts häfte III 

 för år 191 5). 



I detta sammanhang har styrelsen funnit --ig böra i all korthet något beröra bestämmel- 

 serna uti bland remisshandlingarna befindigt Utkast till lag om ändrad lydelse av 20 kap. 

 2 § samt 24 kap. 3 och 4 §§ strafflagen. 



Det här gjorda tillägget, varigenom även kött å stående träd uttryckligen inbegripits under 

 20 kap. 2 § och 24 kap. 3 § av strafflagen, till följd varav alltså olovligt plockande av 

 kött å stående träd komme att underkastas straffpåföljd, anser styrelsen vara av en för skogs- 

 skötseln i allmänhet genomgripande betydelse och ett lyckligt steg i rätt riktning. Värdet 

 av en sådan åtgärd torde emellertid redan bland annat i föreliggande P. M. angående rätt 

 till bärplockning m. m., vara så belyst att vidare ordande i denna fråga synes styrelsen 

 överflödigt. Vad åter angår även ytterligare vissa andra naturalsters — skogsbärens — 

 lämpliga inrangering under dessa strafflagens bestämmelser, får styre.lsen i underdånighet 

 hänvisa till vad styrelsen i början av sitt utlåtande härom anfört. 



Emot föreslagna lydelsen av 24 kap. 4 § far styrelsen, under hänvisning till vad tidigare 

 framhållits, uttala, att vissa därav påkallade ändringar i ordalydelsen synas böra vidtagas. 

 Plockandet av bär i skog i och för omedelbart förtärande pä stället, bör under inga för- 

 hållanden enligt styrelsens mening, medföra straffpåföljd; däremot ställer sig styrelsen tvek- 

 sam inför rätten till kottplockning å fällda träd, då detta ej sker i avyttringssyfie, d. v. s. 

 för husbehov, vilken rätt skulle komma att avsevärt försvåra kontrollen, då kottplockaren ju 

 i detta fall måste föra med sig kotten från skogen och därigenom nära nog fullständigt 

 undandrager sig all kontroll över kottens användning. 



Remissakten äterställes härjämte. 



Ifrågasatt ändring i stängselförordningen. 



Domänstyrelsen har härom den 6 okt. 191 5 avgivit följande underdåniga udåtande. 



I en vid 1914 års Riksdag väckt motion hemställdes, att Riksdagen måtte i skrivelse till 

 Eders Kungl. Maj:t anhålla om utredning, huruvida icke uti bestämmelser i gällande stängsel- 

 förordning och därmed sammanhängande föreskrifter ändringar borde vidtagas i syfte att 

 vinna behövliga och möjliga lättnader för stängselskyldighetens fullgörande, samt om vid- 

 tagande av de åtgärder, vartill utredningen kunde föranleda. 



Med anledning av denna motion hemställde Riksdagen i skrivelse av den 29 augusti 19 1 4, 

 det täcktes Eders Kungl. Maj:t låta verkställa utredning i syfte att vinna ändring av ej mindre 

 gällande stängselförordning den 21 december 1857 än även Kungl. förordningen den 31 

 januari 181 5 angående laggilt stängsels beskaffenhet samt de övriga bestämmelser, vilka 

 därmed kunna stå i sammanhang, ävensom för Riksdagen framlägga det förslag, vartill ut- 

 redningen kunde föranleda. 



Genom nådigt beslut den 31 december 19 14 har domänstyrelsen anbefallts att efter över- 

 iägmästarnas hörande avgiva underdånigt udåtande över Riksdagens skrivelse; och får till 



