328 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



T. f. överjägniästaren i Västra distriktet, Schmidt, har uttalat: Hägnad av bland annat 

 stolpar och trenne stängseltrådar (den mellersta taggtrad) borde bliva erkänd som laggild, 

 men borde då bestämmelse utfärdas därom, att den, som betar med får eller getter, skall 

 vara skyldig genom mot dessa djur fredgill hägnad eller genom tjudring ansvara för att de 

 ej inkomma å annans ägor. I övrigt förordades av Riksdagen föreslagna bestämmelser i 

 fråga om lättnad i stängselskyldighet. 



7'. /. överjägmästaren i Smalands distrikt, Witt, har ansett den rättvisaste lösningen av 

 frågan vara, att varje markägare tilldelas stängselvitsord, och att stängselskyldigheten i all- 

 mänhet fördelas med hälften på vardera parten, dock med rätt till annan fördelning efter 

 påkallad syn, som för undvikande av större kostnader syntes böra verkställas av i gällande 

 arrendelags §11 omnämnda personer, samt vidare anfört, att kronan borde såsom jordägare 

 jämställas med enskilde, och att virkesbesparande stängsel av järntråd å stolpar ovan för- 

 bundna med en slana syntes böra komma till användning. I bifogade yttranden från vissa 

 revirförvaltare har framhållits bland annat att kreatursägare borde vara skyldig avhålla sina 

 djur frän att inkomma å annans mark, där de kunde göra skada å skogsföryngring, även 

 om hägnad ej funnes mellan ägorna, helst som kontroll över att öppningar i hägnaderna 

 vålla'les genom åverkan vore synnerligen svårt att åstadkomma. 



Överjä^mästarcn i Södra distriktet, Edelstani, har uttalat: Förändringarna i förord- 

 ningen borde inskränkas till bestämmelserna om laggilt stängsels beskaffenhet. Frånvaron 

 av stängselvitsord för inägor hade nämligen ingått i allmänna rättsmedvetandet och in- 

 verkat på värdesättningar av jordegendom i allmänhet. Föreslagen ändring av § 7 syntes 

 på anförda skäl icke till fyllest motiverad. En utjämning av förefintliga i Riksdagens 

 skrivelse påpekade oegentligheter och en fördelning av skifteslagets stängselskyldighet i 

 förhållande till hägnadens nytta för varje deltagare borde lämpligen äga rum vid förekom- 

 mande laga skiftes- eller hemmansklyvningsförrättning, därest icke stängselförordningens § 5 

 visat sig vara tillfyllest i detta avseende. 



Domänstyrelsens yttrande. 



För egen del får styrelsen i underdånighet — med utgångspunkt från de i förut refere- 

 rad motivering till Riksdagens skrivelse i ärendet anförda huvudsynpunkter — främst under- 

 stryka vad där anförts om det behov, som föreligger av stängselförordningens omarbetande i 

 sådant syfte, att billigare och mer virkesbesparande hägnader kunna i mera vidsträckt grad 

 komma till användning. I denna fråga har redan tidigare domänstyrelsen jämte lantbruks- 

 styrelsen, därtill anbefallda genom nådig remiss den 30 maj 1 9 14, avgivit gemensamt under- 

 dånigt utlåtande den 29 december samma år. Häri hava styrelserna framhållit bland annat, 

 att, ehuru väl de moderna hägnaderna icke alltid syntes bliva lika effektiva som den s. k. 

 »fastgårdshagen», vilken även under vissa förhållanden kunde i längden bliva billigare än 

 de förra, styrelserna likväl vore ense om, att stadgandena uti ifrågavarande lagrum — 5 kap. 

 byggningabalken och nådiga förordningen den 31 januari 1815 — såsom hinderliga för att 

 dessa moderna hägnader vunne den allmänna användning, de förtjänade, borde i viss mån 

 omarbetas, och framhöllo styrelserna särskilt önskvärdheten av att det på många ställen i 

 vårt land med fördel praktiserade stängselsätt, som bestode i att anbringa ett tillräckligt 

 antal rader av ståltråd över varandra, tästade på trästolpar och med en ribba eller slana 

 såsom avslutning uppåt, måtte beredas helgd genom tillägg till hittillsvarande stad^nden 

 på området. Den ståndpunkt, styrelsen härvid intagit, finner sig styrelsen fortfarande böra 

 vidhålla med det förtydligande, att stängsel av ifrågavarande slag bör hava samma höjd, som 

 nu är bestämd i fråga om laggild hägnad, varjämte de stolpar, på vilka trådarna äro 

 spända, skola hava högst fyra meters inbördes avstånd samt trådarnas antal utgöra minst 

 två för att utgöra skydd mot större kreatur (nötkreatur och hästar) och minst fyra för att 

 tillika utgöra skydd mot smådjur (får). 



Vad angår av Riksdagen uttalad princip att stängselskyldigheten bör göras beroende ute- 

 slutande av ägors skyddsbehov mot lösgående hemdjur, får styrelsen biträda denna åsikt, då 

 genom densammas tillämpning ett tvångsvis uppsättande av stängsel med åberopande av 

 förordningens 2 §, utan att dessa stängsel i verkligheten motsvara ett förefintligt behov, 

 ävensom härigenom uppkommande överflödiga kostnader och onödig virkesförbrukning skulle 

 kunna undvikas. Då stängselvitsord tillämpas mot en icke djurägande granne, måste det te 

 sig såsom en hård extra pålaga. Det torde likväl åtminstone tillsvidare böra i princip bibe- 

 hållas vid lagstiftningen. Men genom den av Riksdagen ifrågasatta ändringen av hittills- 

 varande bestämmelser på området erhölle dessa i vissa avseenden en mera tilltalande 

 karaktär. 



Om styrelsen sålunda ansluter sig till önskemålet om vidtagande av vissa ändringar i 



