SKOGSADMINISTRATIONEN. 329 



förordningens nyssnämnda 2 §, ställer sig styrelsen dock tveksam inför riksdagens förslag 

 att så generalisera denna paragraf, att de i 4, 7, 8 och 9 §§ angivna undantagen skulle 

 helt bortfalla och stängselvitsordel därmed avsevärt utsträckas. Ltgär inan från den syn- 

 punkten, vilken styrelsen i likhet med Riksdagen anser vara riktig, att den i i § uttalade 

 principen om kreatursägares ansvarighet allt jämt bör vara den centrala och grundläggande, 

 och drager man därav den konsekvens, att denna princips ytterligare utveckling skulle 

 kunna leda till förverkligandet av det upprepade gånger framhävda önskemålet, att stängsel- 

 skyldigheten, såvida icke ägare eller brukare av jord överenskomma att hålla stängsel sins- 

 emellan, skulle kunna bortfalla, och varigenom bland annat en bcaktansvärd virkesbesparing 

 skulle uppstå, synes de, t som om stängselvitsordets utsträckande i den omfattning. Riksdagen 

 föreslagit, innebure en åtgärd, som snarare motverkade än främjade detta önskemål. Riks- 

 dagen har även i sin skrivelse framhållit, att fördelen praktiskt sett av stängselvitsordets in- 

 skränkande, i den mån sådant kan ske utan förfång för ägofriden, torde vara uppenbar och 

 till fyllest motiverad av den avsevärda börda, stängselskyldighcten vanligen utgör. — Att, 

 såsom tvenne öfverjägmästare föreslagit, borttaga stängselvitsord åkermarker emellan, fmner 

 styrelsen i anslutning härtill vara ett steg i rätt riktning. Såsom af skogsstatstjänstemännens 

 bilagda yttranden, framgår hava ock åtskilliga av dessa ställt sig avvisande mot förslaget 

 om vitsordets införande även under de i 4, 6, 7 och 8 §§ angivna förhållanden. Domän- 

 styrelsen håller likväl för egen del före, att en sådan utsträckning av vitsordet för upp- 

 nående av rättvisare grunder för närvarande icke kan undvikas i fråga om 4 och 8 ^^, 

 under det att, utom vad ovan anförts, flera skäl tala för, att stängselvitsord icke bör ifråga- 

 komma uti fall, där enligt 7 och 9 §§ sådant nu är uteslutet. 



Bestämmelserna i 4 §, att inägor sakna stängselvitsord gent emot utägor, synes oegentligt, 

 då det är uppenbart, att just inägorna med därå ofta växande dyrbar gröda väl kunna be- 

 höva, skydd mot i angränsande skogs- eller hagmark betande kreatur, och torde skogspro- 

 dukternas ökade värde numera kunna motivera skogsmarkens deltagande i stängsel mot 

 åker, äng och plantering. Även i fråga om utjord och urfjäll gent emot annan jord, som ej 

 förut tagit i stängsel del (8 §) anser styrelsen som nämnt, stängselvitsord kunna utan olägen- 

 het inträda. 



I förordningens 7 § stadgas, att enskild mark ej har stängselvitsord gent emot kronopark 

 eller viss annan skog, som står under kronans omedelbara vård. Den häri ifrågasatta änd- 

 ringen, varigenom kronan även för de äldre kronoparker, för vilkas rätta vård stängsel ej 

 erfordras eller å vilka betet icke af kronan på något sätt begagnas, skulle bliva hägnads- 

 skyldig, synes emellertid styrelsen icke tillräckligt motiverad. 



Även i 9 § omnämnda avsöndrade lägenheter skulle enligt vad Riksdagen ifrågasatt till- 

 erkännas stängselvitsord gent emot stamhemman. En dylik ändring av denna paragraf 

 far styrelsen avstyrka, och får styrelsen i sådant sammanhang hänvisa till vad överjägmästaren 

 i Umeå distrikt anfört därom att, för så vitt bland dylika lägenheter skulle inrymmas alla 

 de skogstorp och odlingslägenheter, vilka numera äro å kronans marker till ett högst be- 

 tydande antal upplåtna, innehavarna av dessa lägenheter skulle få stängselvitsord gent emot 

 kronan, varigenom kronan skulle åsamkas mycket betydande utgifter för att freda mark, 

 som fortfarande är kronans egendom. 



Vad slutligen angår förslaget om utsträckning och komplettering av den i förordningens 

 5 § angivna möjlighet för markägare att vinna nedsättning i stängselskyldighet, får styrelsen 

 förorda detsamma, då härigenom möjlighet till åstadkommande av större rättvisa vid stängsel- 

 skyldigheters fullgörande kan ernås, enär stängselskyldigheten då kommer i skälig relation, 

 till stängselbehof och stängselkostnad, vilken princip styrelsen redan förut fastslagit såsom 

 en enligt styrelsens förmenande rättvis grund för bedömandet af hägnadsskyldigheten. För- 

 slaget medgiver dessutom även fullständig befrielse från sådan skyldighet under vissa om- 

 ständigheter. 



Till ytterligare belysning av vissa i samband med stängselförordningen stående frågor får 

 styrelsen i underdånighet hänvisa till sin av yttranden från såväl samtliga Eders Kungl. 

 Maj:ts befallningshavanden i riket som från samtliga överjägmästare och revirförvaltare åt- 

 följda underdåniga skrivelse den 23 juni 1 909 angående lagstiftningsåtgärder till skydd åt 

 skogsodlingar mot skada av betande kreatur ävensom sitt underdåniga yttrande den 23 au- 

 gusti 191 1 angående ifrågasatt förbud mot betande av far och getter å ohägnad skogsmark. 

 Avskrifter av dessa båda skrivelser bifogas härjämte. 



Som sammanfattning av det ovan anförda får styrelsen sålunda i underdånighet hemställa, 

 att vid nu gällande stängselförordnings och därmed sammanhängande föreskrifters omarbe- 

 tande följande synpunkter och önskemål måtte vinna beaktande, nämligen 



atf även billigare och mera virkesbesparande stängsel må räknas såsom laggild hägnad 



22 Sko^szcirds förenttigens Tidskri/t iqtö. 



