SKOGSPOLITIKEN OCH SKOGSAKliEI ARKFRAGAN. 357 



rörande statens jord, finans- och civildepartementet överlåta åt jordbruks- 

 departementet huvudparten av — men icke hela — omsorgen om den 

 svenska jorden, domänkommittéer, skogskommittéer och egnahemskom- 

 mittéer avlösa varandra, och under tiden kastas det ena hugskottet före 

 och det andra efter som fjäderbollar mellan Kungl. Maj:t ä ena sidan 

 och riksdagen, dess utskott och enskilda ledamöter å den andra, medan 

 mer eller mindre röststarka världsförbättrare komma med var en sitt 

 osvikliga recept till världens frälsning genom jordfrågans lösning. Det är 

 sannerligen på tiden, att en förändring inträffar, att bestämda riktlinjer 

 utstakas, och att ansvaret för deras fullföljande lägges på ett ställe. 



Nu är det ju självklart, att i begreppet statens jordpolitik, som jag 

 här fattat det, ingå en mångfald andra moment, men jag skall nu in- 

 skränka mig till vad som rör kronans markinköp för skogsändamål, läm- 

 nande administrationen av statens jordbruksjord och allt det övriga till 

 annat forum. 



Statens markinköp inom de fem södra distrikten från och med 1864 

 till och med 1912 omfattar icke mindre än 235,000 hektar för en köpe- 

 skilling av nära 20 millioner kronor. En jämförelse mellan denna summa 

 och den nettobehållning, som staten erhållit från dessa skogar, skulle 

 kunna föranleda den okritiske granskaren till den uppfattningen, att staten 

 härvid icke gjort någon god affär. Härvid är emellertid att märka, att 

 bland dessa inköp förekomma, i synnerhet de första åren, stora vidder 

 kalmarker, enkannerligen de år 1864 inköpta Svältorna i Västergötland. 



Genom dessa inköp nödgades kronan emellertid att å de nyförvärvade 

 markerna i mycket stor omfattning verkställa kulturer. Det var i övrigt 

 ofta ej endast själva skogsmarkerna, som voro vanvårdade å de inköpta 

 fastigheterna. Jordbruken med tillhörande byggnader befunno sig även 

 mycket ofta i särdeles dåligt skick, varjämte dikningar och vägarbeten 

 sällan kommit till utförande. Till följd härav nödgades kronan att de 

 första åren efter inköpet verkställa en mängd ofta dyrbara arbeten av 

 olika slag. De nyförvärvade markerna drogo på detta sätt betydliga 

 kostnader, vilket tillhopa med en bristfällig förvaltning i en del fall med- 

 fört, att inköpen, trots de ofta mycket låga köpeskillingarna, ej fä anses 

 ha varit så särdeles billiga. Dock må det rättvisligen erkännas, att un- 

 derstundom även mycket förmånliga inköp gjorts, å vilka man hade 

 kunnat förvänta, att en god behållning skulle erhållas. Att sä ej alltid 

 blivit fallet får tillskrivas det förhållandet, att de inköpta markernas ad- 

 ministration i mycket varit bristfällig. 



Frågar man sig nu, vilket mål staten för sig bör uppställa för sina 

 inköp, och vilka grunder, som därvid motivera dessa inköp, så äro dessa 

 att söka i vissa för skogshushållningen utmärkande särdrag. Det måste 



