358 GÖSTA TAMM. 



nämligen vid skogshushållningen förflyta en avsevärd tid mellan ett skogs- 

 bestånds grundläggande och dess ekonomiska mognadstid, under det att 

 virkeskapitalet i beståndet redan före denna tidpunkt har ett betydande 

 och lätt lösgjort realisationsvärde. I förbigående sagt vill jag betona, 

 att jag här alls icke syftar pä den ena eller den andra av de i denna 

 förening så ofta omdebatterade avkastningsprinciperna, utan att jag endast 

 helt allmänt vill framhålla, att staten såsom den ekonomiskt starkare har 

 lättare än den enskilde att med frånseende från ögonblickets vinst för- 

 valta sina skogar, så att de som produktionskällor bliva för landet bäst 

 utnyttjade, att således sörja för en jämn och uthållig skogsproduktion 

 pä sina marker. 



Huvudsyftet med statens innehav av skogsegendomar är alltså, att sta- 

 ten därigenom kan tillse, att en betydande del av landets skogsmark 

 hålles vid sin ekonomiskt högsta produktion, och att därigenom en viss 

 jämnhet i landets virkesproduktion garanteras, vidare att i de virkes- 

 fattigare samt tätare bebyggda landsdelarna såväl trävaruindustrien som 

 ortsbefolkningen kan fylla sitt behov av husbehovsvirke därigenom, att 

 statens skogsegendomar städse tillförsäkra orten en viss virkesproduktion. 



För att de nu av mig helt kort skisserade syftemålen för statens 

 skogsköp skola kunna vinnas, är det tre huvudfordringar, som måste 

 uppfyllas, nämligen dels att staten kommer i besittning av en ganska 

 avsevärd sammanlagd areal, dels att denna är tämligen jämt fördelad 

 över landet och dels att å denna mark skogshushållningen kan bedrivas 

 sä, att avkastningen blir den högsta möjliga, blir verkligt ekonomiskt 

 bärig. Detta sista åter måste vid markinköpen starkt understryka en 

 fordran på, att köpeskillingen ej beräknas högre än att de kunna väl 

 förräntas. 



Vad bör då med fasthållande af dessa fordringar iakttagas vid mark- 

 inköpen? 



Först är då att iakttaga, att lämpligt avpassade förvaltningsenheter 

 böra bildas, dels pä det att anministrationskostnaderna må kunna bliva 

 så små som möjligt, och dels på det att försäljningen av skogsproduk- 

 terna må kunna underlättas, genom att möjlighet finnes att utbjuda väl 

 avpassade virkespartier. Vad då först administrationskostnaderna be- 

 träffar, är det givet, att dessa bliva större, ju mera söndersplittrad ett 

 revirs totalareal är på ett flertal olika skogar. Förvaltnings- och bevak- 

 ningspersonalens resor bli dyrare, och längre tid förbrukas på själva 

 resorna mellan skogarna. Avenså blir förvaltningsarbetet i sin helhet 

 relativt mera tidskrävande och alltså dyrbarare å ett flertal mindre än 

 å färre men större skogar med samma sammanlagda areal. Vissa direkta 

 förvaltningsutgifter bli även större pä de mindre skogarna. Rågängs- 



