SKOGSPOI.ITIKF.N OCH SKOGSARHETAREFRÅGAN. 359 



hägnaderna kräva sålunda större belopp, vidare bli å småskogar väg- 

 byggnader ofta relativt dyrbarare, enär den anlagda vägens hela kapa- 

 citet å en mindre skog ofta ej kan utnyttjas. Även rena skogsvårds- 

 åtgärder bli ofta dyrbarare, dä de måste drivas i mindre skala. Ju större 

 en skog är, dess mindre bli därför i regeln de relativa förvaltningskost- 

 naderna. 



Även med hänsyn till försäljningsverksamheten är det av nytta, att 

 varje förvaltningsenhet är stor. Det är nämligen i fråga om vissa vir- 

 kesslag av vikt, att de kunna utbjudas i större partier samtidigt. Då 

 emellertid detta ej kan ske å småskogar, så bli virkespriserna å dessa 

 ofta sämre än å de större skogarna. Således enbart den omständighe- 

 ten, att en skog, under i övrigt fullt likartade förhållanden, är mindre 

 än en annan, medför, att den förra förräntar sig sämre än den senare. 

 Det är således såväl med hänsyn till förvaltnings- och administrations- 

 kostnaderna som med hänsyn till försäljningsverksamheten av vikt, att 

 kronoskogarna samlas till avsevärt stora enheter på varje ställe. Denna 

 koncentration får emellertid ej drivas huru långt som helst, enär avsätt- 

 ningsförhållandena då lätt kunna försämras. Den enskilda företagsam- 

 heten och spekulationen är i fråga om förädlingsverk och kommunika- 

 tionsleder nödvändig, för att priserna skola hällas uppe. Inne i alltför 

 stora kronoparkskomplex förefinnas emellertid vissa risker, att den en- 

 skilda företagsamheten ej skall kunna göra sig fullt gällande. 



För närvarande finnas ett betydande antal kronoparker, som ej ens 

 uppgå till 300 härs areal. I ett flertal fall ha de bildats genom att 

 domänskogarna ha förklarats för kronopark, men i en mängd fall ha de 

 även nyinköpts. Det bör vara en särskilt angelägen sak, att dessa 

 skogar i första hand, och i den mån det kan ske utan att betala över- 

 pris, utvidgas, tills de bli mera lämpade att utgöra självständiga för- 

 valtningsenheter, att således arronderingsprincipen vinner en vidsträckt 

 tillämpning. 



Många av dessa småskogar äro emellertid så belägna, att de ej kunna 

 genom markinköp utvidgas. De sakkunniga hava då velat ifrågasätta, 

 huruvida dessa verkligen böra i kronans ägo bibehållas. Staten har 

 genom försäljning av smärre jordbruksegendomar, för vilka köpeskil- 

 lingarna användas till inköp av skogsmark, inslagit på den vägen, att 

 svåradministrerad jord bör utbytas mot lättare förvaltad. Det finnes 

 intet, som talar för, att svåradministrerade egendomar, blott för att de 

 äro skogbevuxna, ovillkorligen måste bibehållas i kronans hand. Det 

 vore tvärt om säkerligen till stort gagn för staten, om en mängd sådana 

 småskogar försåldes, och köpeskillingarna användes till utvidgning- av 

 andra skogar, kring vilka mark finnes att köpa. 



