362 GÖSTA TAMM. 



utdrivas ur skogen. Detta, ävensom det arbete för kommunikationernas för- 

 bättrande, som därav betingas, kräver givetvis stor tillgång pä arbetskraft. 



Det är emellertid ej endast på mängden av tillgänglig arbetskraft, som 

 ett rationellt skogsbruk ställer stora krav, utan jämväl pä beskaffenheten 

 av samma arbetskraft. De flesta skogsarbeten, men särskilt alla hugg- 

 ningar och arbeten för virkets förädling (kolning) kräva yrkesskicklighet, 

 både för att arbetsprodukten skall bliva av fullgott slag och för att en 

 så stor snabbhet med bibehållen noggrannhet i arbetet skall kunna er- 

 hållas, att detta alltid blir ekonomiskt lönande. Därtill kommer på grund 

 av skogsbrukets art, att skador, som förorsakats genom ett oskickligt 

 eller vårdslöst utförande av skogsvårdsåtgärder, ofta ej kunna botas och 

 alltså orsaka skogsägaren avsevärda förluster. Detta gäller exempelvis 

 om alla beståndsvårdande avverkningar, där stora skador till avsevärt 

 framtida men kunna åsamkas den kvarvarande skogen, pä vilken be- 

 ståndets vidare utveckling skall byggas. På grund av den långa tid, 

 som i skogsbruket förflyter mellan sådd och skörd, är det även vid 

 skogshanteringen av större vikt än eljest, att alla åtgärder för beståndets 

 grundläggning och första vård genom att utföras av vant folk kunna 

 hällas vid låga kostnader, men ändock bliva fullt effektiva. I annat fall 

 komma nämligen dessa kostnader att genom de ackumulerade räntorna, 

 innan beståndet nått den ålder, att det kan ge någon större avkastning, 

 växa till den höjd, att hela beståndets förräntningsförmåga äventyras. 



Det är sålunda för det rationellt bedrivna skogsbruket av allra största 

 vikt, att god tillgång på skickliga skogsarbetare finnes. Sådana torde 

 emellertid ej kunna erhållas, med mindre kronan genom lämpliga upp- 

 låtelser av befintliga eller nyanlagda jordbrukslägenheter skaffar sig en 

 stam fasta, för skogsbruket enbart avsedda arbetare. Med tillfälligt an- 

 ställda lösarbetare torde nämligen tillfredsställande resultat ej kunna nås. 

 Dels kan man nämligen enbart med sädana ej påräkna den jämna, 

 aldrig svikande tillgång på arbetskraft, som är nödvändig för det ratio- 

 nella, uthålliga skogsbrukets bedrivande. Dels är lösarbetarna ofta ej 

 tillräckligt vana vid och kunniga i skogsarbete, för att av dem en lika 

 god arbetsprodukt skall kunna erhållas som av de fasta arbetarna. 

 Skulle emellertid fullt skogsvana lösarbetare kunna erhållas, så hava 

 dessa likväl ej samma kännedom om de lokala förhållandena på varje 

 skog, om gällande avverkningsbestämmelser, drivningsvägar m. m., som 

 de fasta arbetarna och kunna därför vanligen ej prestera lika god arbets- 

 produkt som dessa. Om sålunda lösarbetarna ej kunna ersätta fasta 

 arbetare, är därmed ej sagt, att icke behov av de förra jämväl alltfort 

 kommer att förefinnas i skogsbruket. Inom skogsbruket — även det 

 rationella — kommer nämligen alltid en viss ojämnhet i arbetstillgängen 



