SKOGSPOLITIKKN OCH SKOGSARBETAREFRÅGAN. 365 



En annan fråga, inverkande på möjligheten att sköta skogarna intensivt, är 

 arronderingen av dessa skogar. Detta har också särskilt framhållits av den 

 ärade inledaren för dagen, men jag tror nog, att skogssakkunniga icke till- 

 räckligt tänkt på denna sak, särskilt med hänsyn till vad jag nyss nämnde, 

 att den bevakande personalen måste stå i daglig kontakt med skogsarbetarna. 

 Det imdras nu verkligen, om det skall bli möjligt att med våra statsskogars 

 nuvarande spridda lägen åstadkomma en sådan önskvärd kontakt. Nu ha 

 skogssakkunniga föreslagit, att kronoparker och kronodomäner skulle bilda revir 

 för sig och de ecklesiastika skogarna m. fl. för sig. Det kan vara ägnat 

 att väcka någon förvåning, att ett förslag åvägabragts, att dessa skogar skulle 

 förvaltas av skild personal. Det är ofta så, att ecklesiastika skogar ligga in- 

 till mindre kronoparker, intill kronodomäner, och att de med dessa kunna 

 bilda tillräckligt stora komplex, för att kronojägarna kunna ha uppsikt över 

 samtliga arbetarna. Skulle man skilja på dem, skulle det bli särskild upp- 

 sikt för de ecklesiastika skogarna och särskild för statsdomänerna. Då skulle 

 man stå där kvar på samma ståndpunkt. I detta fall vill jag bestämt uttala, 

 att det skulle vara skadligt att skilja på kronoparkerna och de ecklesiastika 

 skogarna, även om de skäl, som av skogssakkunniga framhållits, skulle i andra 

 avseenden vara giltiga. Det är ändå det sätt, på vilket skogarna skötas, som 

 är det viktigaste. Huvudsaken är, att man får inkomst av skogarna, även 

 om sättet kan visa sig olägligt i andra avseenden. 



Vidare har det sagts, att en skogsarbetare skulle betala fullt arrende för 

 det boställe, han skulle inneha, och erhålla full betalning för sitt arbete. Att 

 en skogsarbetare i likhet med andra arbetare skall ha full betalning för sitt 

 arbete är en självklar sak. Det torde vara på detta område kanske viktigare 

 än på något annat område, att arbetarna väl avlönas, om man över huvud 

 taget skall kunna få några skogsarbetare. Den sista vinterns avverkningar 

 ha visat, att det kan vara ganska svårt att få skogsarbetare, och att det före- 

 finnes en brist på sådana. Det har icke blott i vissa distrikt utan i hela 

 landet varit ytterligt svårt att uppbringa den arbetskraft, man behövt, och det 

 är beklagligt, då vi nu ha högkonjunktur och nu äro i tillfälle att taga ut av 

 skogarna stora värden. Enligt mitt förmenande bör skogsarbetaren icke be- 

 tala arrende för bostället. Han bör ha bostället och den jord, som erfordras, 

 för att han skall kunna föda en eller två kor, och ändå ha full betalning för 

 sitt arbete. Det är just det fria bostället, som lockar arbetarna till att bli 

 skogsarbetare. Det är, som jag sade, svårt att få skogsarbetare; folk vill icke 

 bosätta sig i skogarna. Om de skola göra det, skall det vara något som 

 lockar. Jag tror för min del, att det vore lyckligast, om det vore möjligt att 

 lösa skogsarbetarefrågan pä det sättet, att man kunde bilda kolonier av skogs- 

 arbetare, antingen dessa skulle ligga i skogarna eller i närheten av dem. 

 Frågan är icke klar för mig, jag vet ännu icke huru med våra förhållanden 

 detta skulle låta sig göra. Det kunde emellertid inte skada att göra ett för- 

 sök. I Preussen är det så, att skogsarbetaren i byar bor inne i skogarna 

 eller i skogarnas utkanter. Huruvida det går att få fram något sådant hos 

 oss är oprövat, och därför kan man icke bestämt yttra sig om saken. Det 

 är dock möjligt, att detta vore en väg att lösa frågan. Hela denna skogs- 

 arbetarefråga är nog det mest svårlösta problem, inför vilket skogsmännen 

 under senare tiden ställts. 



