366 DISKUSSION. 



Skogsingenjör Hammarstrand: Den här framförda frågan om statens 

 jordinnehav eller närmare bestämt statens skogsinnehav är det utan tvivel hög 

 tid att närmare undersöka. Främst har den naturligtvis en nationalekonomisk 

 betydelse, men här kan ju icke vara platsen att gå in på någon granskning 

 utav de politiskt-ekonomiska grundsatser, som uppställts för och emot statens 

 övertagande av landets näringskällor; vi skogsmän ha nu att ägna oss åt 

 frågan, hur staten inom hittills följda politiska riktlinjer skall ordna sitt skogs- 

 innehav, så att det ur ekonomisk och skoglig synpunkt blir så fördelaktigt 

 som möjligt för det allmänna. Nya tider skapa nya krav, och för närva- 

 rande möter oss här framför andra kravet på, att staten i likhet med andra 

 företagare främst skall tillse, att den drifna rörelsen visar ett fullt tillfreds- 

 ställande ekonomiskt resultat. Den saken måste vi därför särskilt beakta 

 även vid det föreliggande jordpolitiska spörsmålet. 



Om man på en karta över de fem södra distrikten betraktar de allmänna 

 skogarna och ser, hur de äro belägna, faller det i ögonen, att de liksom av 

 en slump äro kringströdda i en oerhörd massa större och mindre — mest 

 mindre — skiften. Betänkandet ger oss upplysning om, att de till antalet 

 äro 4,843. Härav stodo år 191 1 visserligen endast drygt en sjundedel eller 

 735 under skogsstatens förvaltning, men även denna siffra är ansenlig, sedd 

 i sammanhang med ytvidden, och den ökas snabbt genom överföring från 

 den andra gruppen, de som stå under skogsstatens kontroll. Denna långt 

 gående uppdelning är naturligtvis icke till fördel för skogsbrukets ekonomi, 

 den har aldrig ens varit tänkt i sammanhang därmed, utan har kommit till 

 stånd av helt andra orsaker. — Ett undantag härifrån utgöra kanske i någon 

 mån kronoparkerna, och man kunde ju vänta, att särskilt beträffande de 

 under senare tid inköpta parkerna denna synpunkt vunnit beaktande vid deras 

 förvärvande, men, som de sakkunniga påpeka, härvidlag har tydligen en 

 bristande målmedvetenhet från de skogliga myndigheternas sida orsakat, att 

 områdesfördelningen icke blivit sådan, som den borde vara. 



Huvudsyftet med statens skogsinnehav är enligt de sakkunniga vinnandet 

 av säkerhet för, att en betydande del av landets skogsmark tillförsäkras en 

 sådan vård, att den hålles vid sin ekonomiskt högsta produktion. Därjämte 

 ha de sakkunniga påpekat, att i virkesfattigare och tätare bebyggda orter be- 

 folkningen har stort gagn av att ha tillgång till det virke, som kan tillföras 

 densamma från närliggande kronoskogar. Den senare synpunkten få vi kanske 

 icke tillmäta för stor betydelse, när det gäller att ställa riktlinjerna för statens 

 jordpolitik, men för det anförda huvudsyftet vore en ^arrondering», som de 

 sakkunniga kalla det, av den allra största betydelse, och i betänkandet ifråga- 

 sattes även, huruvida icke vissa av de mindre kronoparkerna i likhet med 

 vad som föreslagits för en del kronodomäner och ecklesiastika skogar borde 

 försäljas och annan lämpligare mark i stället inköpas. Helt visst skulle genom 

 dylika åtgärder stora fördelar kunna vinnas för det allmänna, och särskilt 

 förvaltningen bleve därigenom både billigare ocn kunde bättre utnyttjas, än 

 vad nu är fallet. Ur den synpunkten anser jag det vara vår, plikt att i detta 

 avseende se på framtiden och vad den fordrar av oss: en ingripajide föienkling 

 av områdesfördelningen 



Men jag skulle vilja gå ändå längre. De sakkunniga ha föreslagit upp- 

 delning av skogarna i två olika grupper, eller dels i kronoparksrevir och dels 

 i ecklesiastika revir. Visserligen hör den frågan närmast till ett senare av 



