368 DISKUSSION. 



tänker yttra sig i avseende å skogsarbetarefrågan och då inte särskilt vill 

 skärskåda den i förhållande till de södra delarna av landet, dessa herrar ville 

 uppskjuta sina yttranden, till dess vi hört jägmästare Holmgrens föredrag. 



Kanslirådet Tigerschiöld: Herr ordförande, mina herrar! Nu vill jag bara 

 säga något om de ecklesiastika skogarna. De som voro närvarande vid ett 

 föreningens sammanträde i fjol, då denna fråga behandlades, ha kanske i 

 minnet, att jag då lade fram tanken att på ett eller annat sätt ställa de eckle- 

 siastika skogarna under särförvaltning. Vidare berörde jag då tanken att 

 arrondera de ecklesiastika skogarna under större komplexer och vidare också 

 att icke blott låta de lokala förvaltningarna vara åtskilda, utan även uppåt 

 hade jag tänkt mig en sådan ny särställd förvaltning för undvikande av den 

 sammanblandning, som nu äger rum mellan olika myndigheter. Det är därtör 

 med största tillfredsställelse man har tagit del av detta synnerligen väl skrivna 

 betänkande, som på samma gång det ger anvisning på nya vägar, på vilka 

 kan vinnas större avkastning av de allmänna skogarna, upptar och tillmötes- 

 går dessa reformplaner. Man har nämligen i betänkandet just gått till mötes 

 de önskningar, som uttalades vid detta möte, i det man velat bereda plats 

 för särskild ecklesiastik revirförvaltning och kastat fram tanken på särskild 

 ecklesiastik skogsbyrå inom domänstyrelsen samt vidare med skärpa framhållit 

 behovet av en arrondering. 



De ecklesiastika skogarna ha från och med den nya löneregleringen 19 10 

 så att säga inträtt i ett nytt skede. De äro numera endast ekonomiska objekt 

 för de särskilda församlingarna och för kyrkofonden, som har att i stort 

 reglera alla löner och fylla bristerna i församlingarnas inkomster, som nöd- 

 vändigtvis måste fyllas för betalande av prästernas avlöningar. De ha alltså 

 blivit ekonomiska objekt. Man har således icke blott rättighet utan även 

 skyldighet att se till, att förvaltningen av dem så ordnas, att de giva bästa 

 ekonomiska resultat, detta till förmån för de särskilda församlingar, som fått 

 dem av kronan eller enskilda till sin disposition, till fördel för kyrkofonden, 

 till fördel för samhället och staten, som genom lag ytterst har ansvaret för 

 de prästerliga avlöningarnas utgående. Alltså, vi ha här, gudilov får jag säga, 

 för en viss grupp av de allmänna tillgångar, vi i vårt land äga, rättighet att 

 lägga en verklig ekonomisk synpunkt på förvaltningen. Vi ha kommit så 

 långt, att vi ha rättighet att göra det, men då ha vi också skyldighet att 

 söka göra det, och det har varit min mening med den framställning till 

 Kungl. Maj:t, jag i fjol gjorde i detta ämne. Kan det visas, att man kan 

 vinna bättre ekonomiskt resultat med en förvaltning än med en annan, så är 

 det vår skyldighet att söka genomföra den förvaltning, som ger det bästa 

 ekonomiska resultatet. Jag har icke på något sätt velat föregripa utredningen 

 och säga, att det är den eller den förvaltningen som är bäst, eller att det 

 eller det systemet skall vara det enda saliggörande. Jag har ansett, att frågan 

 törst bör göras till föremål för en noggrann utredning; men visar den utred- 

 ningen tydligt och klart, att en viss förvaltning är bäst, är det vår plikt att 

 genomföra den. 



Det framkastades av den sista ärade talaren, att enklaste medlet vore, att 

 icke blott de allmänna skogarna, allmänningar m. m., som redan nu stå under 

 domänfonden, utan även andra, så också de ecklesiastika skogarna, skulle 



