BEHOVKT AV FASTA SKO(;SARBETARE PA I)K XORRLÄNDSKA KRONOPARKERNA, 379 



är nämnt, utgöres den i huvudsak av ortsbefolkningen och löst, kring- 

 strykande folk. Då de ofta mycket vidsträckta kronoparkskomplexcn äro 

 sä ytterligt glest bebodda, att det, som jag förut nämnt, i genomsnitt 

 ges endast 4,4 bebyggelser pr kvadratmil, blir följden härav, att arbetarna 

 måste tillryggalägga långa vägar till och från arbetsplatsen. Att i sista 

 hand arbetsgivaren får betala dessa resor, säger sig själft. Jag misstän- 

 ker, att en utredning i detalj av denna fråga för något enstaka revir 

 med vidsträckta kronoparker och ringa folkmängd skall ge till resultat 

 rätt anmärkningsvärda siffror. Men det är ej blott arbetarnas resor, som 

 fördyra arbetet. Den rådande, mycket stora bristen på körvägar upp på 

 skogarna fördyrar i allra högsta grad provianteringsförhållandena. Den 

 som lett skogsarbeten i norrlandsskogarna, vet allt för väl, vad transport 

 av proviant drager, då den skall bäras. För att belysa de svårigheter, 

 som i dessa skogar kunna vara och ofta äro förknippade med skogs- 

 arbetet vill jag andraga ett exempel. 



Storlandets revir i Övre Norrbottens distrikt omfattar omkring 9,2 

 kv.-mil kronoparker. På denna areal äro på en och samma trakt bo- 

 satta summa 6 fam.iljer och sålunda 0,6 pr kvadratmil. Inom reviret fin- 

 nas ytterligare 55 bosättningar. Större delen av dessa utgöres av bolags- 

 arrendatorer och kunna endast i mindre utsträckning vara att påräkna 

 för arbete på kronoparken, detta enligt meddelande från jägmästaren. 

 Om man bortser från att järnvägen Boden — Gällivare till en sträcka av 

 c:a 3 km. faller inom reviret, finnes, med undantag av en c:a 5 km. läng, 

 hart när oframkomlig väg, ej en fot ordentlig körväg. Av kronoparks- 

 arealen kan nu 1,5 kv.-mil vårdas fullt intensivt, och revirförvaltaren be- 

 räknar att inom 10 år kunna ytterligare 2,3 kv. mil bliva föremål för 

 likartad vård. 



Det torde väl ligga i öppen dag, att de skogsarbeten, som under så- 

 dana förhållanden till äventyrs kunna utföras eller måste utföras, komma 

 att ställa sig mycket dyrbara för staten. 



Jag nämnde nyss, att den arbetskraft, som för iiär\arande står staten 

 till buds, är mindervärdig. Om man bortser från timmerdrivningsarbetena, 

 med vilka så gott som varje norrlänning sen barndomen är fullt förtro- 

 gen, är tillgången på dugliga arbetare för övriga arbeten såsom skogs- 

 odling, beståndsvård, dikning och vägbyggnad synnerligen begränsad. 

 Det ligger för övrigt i sakens natur, att, då revirförvaltaren för dessa 

 synnerligen viktiga och ofta ömtåliga arbeten är tvingad att ta första bästa 

 arbetare, som erbjuder sina tjänster, resultatet måste bliva allt annat än 

 gynnsamt. Visserligen söker man nog på de flesta revir att få till stånd 

 en stam av dugande arbetare, men det har visat sig, att så snart för- 

 månligare arbete, även för en kortare tid, erbjuder sig, är det ej möjligt 



