392 DISKUSSION. 



varit förspikade, så har svaret blivit: ja, barnen kommo till skolåldern, hust- 

 run tyckte hon blev för ensam, och så till sist flyttade familjen. Det är en 

 social fråga jag här vill stryka under: det är icke nog med att giva männi- 

 skorna arbete, det är icke nog med »panem», det behöves även »circenses», 

 utom bröd behövs även socialt drägliga eller åtminstone något så när dräg- 

 liga förhållanden för lösning av skogsarbetarefrågan. Man bör tänka väl efter, 

 vad man kan göra för att bereda dessa människor hemtrevnad. Otrevnaden 

 leder till den i sä många avseenden beklagliga flykten från landsbygden till 

 städerna och till flykten från skogstrakternas avlägsnare delar till de tätare 

 befolkade dalgångarna med deras i många avseenden angenämare levnadsför- 

 hållanden. En noggrann och omsorgsfull planläggning avpassad efter varje 

 särskild trakts speciella förhållanden är därför oundgängligen nödvändig, om 

 framgång skall följa strävandena att fylla våra skogar med dugliga arbetare, 

 som trivas. 



Redaktör Gustafsson: Mina herrar! Min åsikt är, att skogsarbetare frågan 

 löses bäst genom egnahemskolonier. Jag tror aldrig, på metoden att alle- 

 nast bygga skogsarbetarehem här och där och i den riktning, jägmästare 

 Holmgren påpekat, och icke heller på jägmästare Ekmans förslag, att man 

 bygger ett hus här och där utan någon tillhörande jord. Skogsarbetarefrågans 

 lösning kan man nästan avläsa i Bergslagen. I bruksbygden där har den 

 lösts för århundraden sedan, när skogarna av staten upplätos till järnverken. 

 Där behövdes kolning, och då uppstodo torplägenheter på skogarna. Dessa 

 torp blevo sedan självständiga. På samma sätt blev det i Norrland. Där 

 byggdes egna hem här ocn där av folk, som behöva arbete bredvid jord- 

 bruket för att kunna existera. Särskilt i Norrland kunde man icke under de 

 långa vintrarna reda sig på sitt jordbruk, och där är man fortfarande tacksam 

 för att kunna få arbete den tiden, jordbruket ej behöver arbetskraften. 



Skogsarbetarefrågans lösning sammanhänger också på det närmaste med 

 skogsbostäder, ty om vi icke ha bostäder åt tillfälliga arbetare i ödemarkerna, 

 där man knappast kan ha en tanke på kolonisation, är man mycket illa ställd. 

 Skogsbostadsfrågan har ventilerats. Provinsialläkare, länsstyrelser o. d. ha här- 

 vidlag givit utlåtande. Amerikanare och annat praktiskt folk ha visat, hur 

 man i det avseendet kunnat göra mycket för skogarnas skötsel genom lämp- 

 liga skogsbostäder. Det är en massa dikningar, gallringar, kolningar och 

 annat, som i skogarna måste utföras på rätt stora avstånd från de platser, där 

 folket bor. Jag tror icke, att vi någonsin kunna få bort detta system med 

 skogsarbetarebostäder i Norrland. Det kan möjligen lyckas i södra Sverige. 

 Jag skulle dock vilja säga en annan sak. Dalälven är ingalunda skiljegränsen, 

 då det gäller att bedöma möjligheterna för jordens och skogens skötsel. Det 

 är det höga läget, som här är avgörande. Vid Roberstfors bruk i Västerbotten 

 har jag funnit lika stora årsringar å träden i dess skogar som t. ex. å Kosta 

 i Småland. 



Frågan är sålunda här, om man skall lösa frågan på det billigaste eller 

 det bästa sättet. Jag håller styft som alltid i 20 års tid på egnahemslägen- 

 heter; det systemet blir också i längden billigast för staten. Om vi skola 

 bygga 10 000 skogsarbetarehem med en beräkning av 5 000 kr. för varje, 

 blir det en summa av 50 millioner kronor. Lämnas detta i anslag till egnahems- 

 kolonier, så erhålles också en arbetarestam. Binda vi dessa med ett eget hem 



I 



