BEHOVET AV FASTA SKOGSARBETARE. 393 



på egen torva, stanna de säkrare och växa fastare vid skogen, än om de bin- 

 das med ett arbetskontrakt vid ett statens skogsarbetareboställe. 



Forstmästare von Post: Jag tänkte, det kunde vara av intresse för herrarna 

 att få höra, hur verksamheten med egna hem utfaUit i en del skogar tillhö- 

 rande Mo & Domsjö Aktiebolag i Ångermanland. Det är nämligen så, att 

 inom det distrikt, där jag är förvaltare, vi hava försökt med egnahemsrörelse. 

 Xi ha bland arbetarna funnit duktiga karlar, och dessa ha fått arrendera visst 

 jordområde c:a 2,5 har med upplåtelse pä 50 år. Marken har varit blandad, 

 men alltid bestått av för åkerbruk lämplig jord, i regel med en 1,5 har myr. 

 Fritt virke har stått till arbetarnas förfogande. I flera fall hava de haft till- 

 fälle att få använda sig av motorsåg för att kunna tillgodogöra sig virket på 

 bästa sätt. De ha dessutom erhållit kontant 500 kr. var. Det visade sig 

 ganska snart, att denna form av kolonisation var god. På 12 är ha vi fått 

 48 st. arbetare. De ha i regel själva byggt upp det egna hemmet. I vissa 

 fall ha de ju fått hjälp. Omkostnaderna ha icke i något fall sammanlagda 

 gått över 4,000 kronor för ordentlfg ladugårdsbyggnad och ordentligt bonings- 

 hus. Boningshuset har då innehållit 2 boningsrum pä nedre botten samt brygg- 

 stuga, och på vinden ett större rum, avsett för föräldrarna, när de blivit 

 gamla och oförmögna. 



Sedan skall jag nämna något om hur vi tänkt ordna kolonisationen. Om 

 vi nu först se på sammansättningen av arbetarelagen där uppe i norrländska 

 skogarna, få vi i ett sådant räkna tre till fyra huggare och en körare. Vidare 

 ha vi sökt ordna det så, att lagen kunna hjälpa varandra inbördes på bostads- 

 orten med jordbruksarbetet. På det sättet bli redskapen mycket billigare, då 

 ej så många behövas. Vidare göra de arbetsbyte med dem som hava större 

 jordbruk, t. ex. en smäbonde eller en arrendator, när det erfordras. På vin- 

 tern arbeta de gemensamt. Jag har funnit, att här förekommer ett mycket 

 gott samarbete, och det framgår klart, att dessa fasta arbetare klara sig bättre 

 än de lösa. De ha större erfarenhet, de veta hur skogen ligger till, äro mera 

 inne i en massa praktiska saker, framför allt aptering. 



Skolväsendet är ju ett kapitel för sig. Man kan ordna det så, att arbe- 

 tarna slippa skicka ned barnen till närmaste by och lämna bidrag för deras 

 inackordering under skoltiden, genom att sammarföra dem i redan befintliga 

 större eller mindre byalag, vilka härigenom berättigas att få skolundervis- 

 ningen förlagd till sin by, beroende på antalet barn. 



En sak av stor betydelse är, att det byggts vägar. Jag vill påstå, att åstad- 

 kommandet av vägar är det förnämsta villkoret för att få kolonier till stånd. 

 Vi hava byggt 10 ^j ™i' vägar till en medelkostnad ej i något företag över- 

 stigande 75 öre pr meter; de äro 3,6 meter breda. På det sättet hava vi 

 fått vägar, som äro fullt tillräckliga för behovet. Jag tror, att vi hava en 

 typ av vägar, som kan med fördel användas. Jag kan nu också nämna, att 

 av de förenämnda vägarna en del gå efter dalgångarna, men icke alla. Större 

 delen äro tvärvägar och svårare att bygga än det förra slaget. Detta bör 

 särskilt beaktas. 



På detta sätt ha vi fått en arbetarestam, som gjort stora insatser. Dessa 

 arbetare äro sådana, att man i regeln icke behöver många förmän. En sådan 

 fast arbetare driver arbetet intensivt. De kunna, genom sin stora vana vid 

 vissa skogsarbeten, utföra ett större och kvalitativt bättre arbete än vanliga 



