394 DISKUSSION. 



lösarbetare, och sålunda tjäna mer på samma ackordspris. Så hava vi löst 

 arbetarfrågan i en del av våra Angermanlandsskogar, och jag tror icke, att 

 ett försök på andra håll skulle skada. 



Landshövding Holmquist: Herr ordförande, mina herrar! Jag vill bara 

 i anledning av den hänvändelse, som gjordes till mig rörande de s. k. bespa- 

 ringsskogarna i Dalarna, säga några ord. Jag får då säga, att jag icke rik- 

 tigt fattat det sammanhang, i vilket hänvändelsen gjordes. (Inpass av prof. 

 Andersson: Vad ha ni där gjort för de fasta skogsarbetarna!») Jag vill 

 då beträffande dessa skogar säga, att sedan de blivit föremål för en spolie- 

 rande dimensionsavverkning, det är naturligt, att dé icke därefter ännu kunnat 

 repa sig. Man har stått inför oerhörda svårigheter. Vad stunden brutit har 

 fått gäldas under många decennier. I avseende å dessa skogar i Orsa 

 och Älvdalen kan det ju vara sant, att det ännu saknas mycket i intensiv 

 skogsskötsel. I de andra skogarna har man mycket litet sysslat med denna 

 fråga. Det är först på de senare åren de gamla bolagskontrakten gått ut; 

 jag tror till och med, att de ännu finnas kvar på en del ställen. Man har 

 icke där tvingats fram till att ännu taga ställning till den s. k. skogsarbetare- 

 frågan, men jag vågar uttala icke bara en förhoppning utan en bestämd för- 

 vissning, att de krafter, som inom de särskilda kommunerna — Orsa och 

 Älvdalen inräknade — nu tagit skogsvården som sin uppgift, komma att 

 ägna största uppmärksamhet även åt skogsarbetarefrågan. 



Jägmästare Holmgren: Professor Andersson sade något på latin. Jag är icke 

 latinare, och kanske därför ej förstått hans yttrande riktigt, men jag har på 

 känn, att han menade att det behövs icke bara bröd, utan även någon trevnad 

 däruppe i skogarna. Ja det behövs naturligtvis båda delarna, men brödet lär 

 väl ändå vara det viktigaste. Jag har den erfarenheten från min föregående 

 verksamhet i övre Norrland, att där torparen hade arbetstillfällen i skogen, 

 kunde han ha det drägligt nog, men däremot på andra ställen, där han icke 

 hade sådana tillfällen, levde han ofta mycket dåligt. 



Herr Gustafsson sade, att jag hade tänkt mig, att man skulle upplåta torp 

 här och där. Något sådant har jag aldrig sagt, icke ens tänkt, utan vad jag 

 tänkt är, att dessa lägenheter böra upplåtas kolonivis. Dessa arbetare i öde- 

 marken böra sättas i grupper, så stora som möjligt. Detta underlättar bland 

 annat något som forstmästare von Post var inne på, skolfrågans lösning på 

 tillfredsställande sätt. 



Vad nu vidare beträffar det som jägmästare Ekman sade, att vi skulle 

 börja så smått i dalgångarna och därifrån gå vidare, så ber jag att få säga, 

 att jag visst icke tänkt, att vi skulle bygga 8,000 skogsarbetareställen på en 

 gång runt hela landet. I dess ställe har jag tänkt, att vi skulle börja på de 

 bästa ställena, t. ex. på Bräcke- och Bispgårdens revir, där jag är mest hemma, 

 sedan fortsätta på andra revir och så småningom utveckla rörelsen. Jag är 

 av den uppfattningen, att vi böra börja på de bästa ställena, skaffa bostäder undan 

 för undan och låta rörelsen gå i riktning mot de sämre trakterna, där mar- 

 ken producerar mindre. 



Jägmästare Kolmodin: Med anledning av professor Anderssons inlägg i 

 debatten skall jag be att få säga några ord. Sedan 19 10 har jag nämligen 



