40 2 TORSTEN LAGERBERG. 



nu för materialets matematiska behandling kunde bli en värdefull medarbetare. 

 — Jag måste alltså med tillfredsställelse konstatera, att jag bland svenska bota- 

 nister lyckats väcka intresset för en formationsstatistisk metod, vilken allt 

 sedan den av Raunki.«r framfördes föga beaktats i vårt land. 



Innan jag ingår på ett bemötande av de anmärkningar, som riktats mot 

 mitt arbete, vill jag dock redan nu påpeka, att ingendera av författarna trots 

 en synbar strävan kunnat helt bortse ifrån, att en formationsstatistisk metod 

 efter de principer, som jag följt, ändock äger bestämda företräden. Sålunda 

 säger Samuelsson (sid. 291), att den ger »en god föreställning om arternas abso- 

 luta frekvens», och Kylin (sid. 285) anser, att åtminstone 6 stycken av mina prov- 

 ytor ådagalägga, att metoden ger en god föreställning om vegetationens sam- 

 mansättning »en föreställning, som naturligen är vida riktigare, än om prov- 

 ytorna undersökts enligt Hults metod». Detta erkännande är naturligtvis icke 

 annat än glädjande. 



Jag torde härtill böra påpeka, att jag själv aldrig betraktat den av mig 

 framförda metoden såsom definitivt utexperimenterad; hela min uppsats har 

 endast karaktären av ett försök, vilket även en opartisk läsare lätt torde finna. 

 Svårigheterna att erhålla exakta resultat vid en formationsanalys äro nämli- 

 gen alltför stora, för att de med detta enda försök skulle ha kunnat över- 

 vinnas; dock anser jag, att den av mig beträdda vägen otvivelaktigt leder 

 fram till det eftersträvade målet. Så snart man vid formationsanalysen syftar 

 längre än till en någorlunda tillfredsställande fysiognomisk beskrivning, kan 

 den subjektiva bedömningen aldrig bliva till fyllest, och den statistiska meto- 

 dens företräden kunna då helt enkelt icke diskuteras. Svårigheten härvidlag är 

 att giva densamma en sådan tillämpning, att man erhåller en bild av vegetationen, 

 som så fullständigt som möjligt närmar sig verkligheten. Även den mest full- 

 ständiga metod torde ur denna synpunkt i praktiken aldrig kunna tillämpas 

 med absolut exakthet, det analyserade objektet är alltför svårhanterligt för 

 att detta skall lyckas. Att många av de resultat, som jag själv erhållit vid 

 mina försök, äro behäftade med mer än önskvärt stora fel, har jag även fram- 

 hållit i min uppsats, men just denna omständighet ger en fingervisning, i 

 vilken riktning metoden bör modifieras, för att resultatet vid en kommande 

 undersökning skall bli bättre. 



Av detta skäl är naturligtvis ett fullständigt offentliggörande av de första 

 försöken väl motiverat. 



Kritiken mot min uppsats riktar sig dels mot den variationsstatistiska be- 

 handlingen av materialet och de slutsatser jag på denna grund ansett mig 

 kunna draga, dels behandlar den metodens möjligheter att ge en tillfreds- 

 ställande bild av ett växtsamhälle. I den förstnämnda punkten har Kylin 

 framställt åtskilliga anmärkningar, vilka tydligen äro avsedda alt utgöra kri- 

 tikens tyngst vägande del. Jag skall emellertid först nedan ställa dem i 

 deras rätta belysning och skall till en början uppehålla mig vid det sist- 

 nämnda spörsmålet, som utvecklats av Samuelsson. Flera av hans uttalan- 

 den måste ses mot bakgrunden af Kylins matematiska deduktioner och deras 

 värde och beviskraft äro alltså direkt beroende av dessa. 



