GENMÄI.K. 403 



Samuelssons fordringar på floristisk analys framgå av hans på sid. 270 

 gjorda uttalanden. För att den skall äga »något större värde», måste den 

 vegetation, som undersökes, vara så enhetlig och likformig som möjligt ur 

 »synekologisk» synpunkt. A sidan 289 finner man härtill följande: 

 »Flera av de provytor Lagerberc; undersökt företräda uppenbarligen icke 

 rena vegetationstyper.» Att jag förty vågat mig på en analys av sådana icke 

 rena provytor {= skogsförsöksanstaltens gallrings- och tillväxtytor) skulle slut- 

 ligen i hög grad inverka på värdet av den metod jag använt. Är den inte 

 ägnad att ge en tillfredsställande bild av ett växtsamhälle, sä minskas dess 

 värde i väsentlig grad, »vare sig det gäller att få fram vetenskapligt använd- 

 l)ara resultat, eller om det är fråga om mera praktiska i detta fall forstliga 

 synpunkter» (sid. 272). 



I förbigående må anmärkas att formuleringen av denna sistnämnda sats 

 ger vid handen, att författaren synes ha en något egendomlig uppfattning 

 av sambandet mellan vetenskaplig och praktisk forskning. Men vad jag 

 egentligen i denna punkt vill hava sagt är, att man alldeles icke är be- 

 rättigad att fördöma en metod, därför att det sätt, på vilket den av mig 

 samt för övrigt även av Kvlin och Samuelsson själva tillämpats, lämnat 

 ett enligt vad Samuelsson anser ur växtfysiognomisk synpunkt otillfredsstäl- 

 lande resultat. Om jag tillämpat metoden inom provytor med fixa gränser, 

 inom vilka flera associationer förekomma, så lider icke metodens värde därav, 

 ty den kan naturligtvis lika väl tillämpas på ett i Samuelssons ögon till- 

 fredsställande objekt, en ren vegetationstyp (eller association). 



Den välvilliga admonition, Samuelsson finner för gott att rikta till personer, 

 som arbeta inom växtfysiognomiken, att de »för sin egen skolning» böra begagna 

 sig av ett studium av myrarna, har jag långt före detta efterkommit, och för 

 den händelse att förf. särskilt ämnat denna avis till mig, var den sålunda 

 obehövlig. Under diskussionen inom växtbiologiska seminariet i Uppsala 

 nämnde jag även, att jag analyserat en större provyta på en myr i Väster- 

 botten, som i sig innesluter en hel rad associationer, just för att utröna, hur 

 noga arealen av de olika associationerna skulle låta sig bestämmas med ett 

 4 m:s kvadratförband och en rutstorlek av 0,5 m^. — Resultatet är dock 

 ännu endast delvis bearbetat. — Samtidigt med denna undersökning utfördes 

 av kand. C. Malmström en mycket noggrann kartering av en särdeles lätt 

 avgränsad, topografiskt väl framträdande vegetationstyp, de smala mer eller 

 mindre parallellt förlöpande och över myrens yta upphöjda s. k. myrsträng- 

 arna. Här äger man alltså en möjlighet att jämföra de absoluta areal siffrorna 

 för dessa strängar med dem, som framgingo ur linjetaxeringen. Oaktat myr- 

 strängarna själva utgjorde en liten del av hela provytan och trots den låga 

 taxeringsprocenten (3.125 X) t)lev överensstämmelsen anmärkningsvärt god. 



För den, som fattar mätningsteknikens möjligheter, borde det för övrigt utan 

 vidare stå klart, att till och med så små associationer, som de, vilka före- 

 komma inom myrarna — »någon kvadratmeter eller del därav» — och som 

 här stundom uppträda i mosaikartad blandning, kunna med den av mig an- 

 vända metoden analyseras var för sig, samtidigt med att deras kvantitativa 

 betydelse som markbetäckning med önskad noggrannhet låter sig fastställas. 

 Att i sådana fall både »Raunkli^rs och Lagerbergs metoder (konsekvent 

 tillämpade) måste ge resultat av ytterst tvivelaktigt värde» vill jag bestrida. 

 Visserligen bör man inte på ett sådant objekt använda ett 4 m:s kvadrat- 



20. Skogsv&rdsföreningetis Tidskrift iqiö. 



