4o6 TORSTEN LAGERBERG. 



beakta, att det inte blott är markens växlingar, som betinga växlingar i växt- 

 täcket, utan att särskilt inom skogssamhällena även en annan faktor spelar en 

 mycket framskjuten roll nämligen ljuset. Genom luckor i kronslutet upp- 

 komma alltid ojämnheter i markens belysning, vilket i sin tur i hög grad 

 återverkar på växttäckets fysiognomi. I en lucka, som av en tillfällighet upp- 

 står i en sluten mossrik granskog, uppkommer kanske en tät matta av örter 

 och gräs. Den primära orsaken härtill är icke att söka i olika markbeting- 

 elser utan i ett kraftigare ljustillflöde. Väl är det sant, att örtvegetationen 

 med tiden kommer att medföra en förbättring av humuslagrets beskaffenhet, 

 varför man ju därefter även kan tala om en olikhet i »marken». En sådan 

 olikhet behöver emellertid icke nödvändigt i lika hög grad återverka på alla 

 de livsformer, som falla inom dess räckvidd ; framför allt är det mycket som 

 tyder på att träden stå i ett annat förhållande till marken än bottenskiktets 

 och fältskiktets representanter. Man finner nämligen ofta skogligt ensartade och 

 vackra bestånd på marker, där den ena associationen avlöser den andra. För det 

 praktiska syftet blir därför en dylik heterogenitet i markfloran av underordnad 

 vikt. — Det är alltså tydligt, att man vid studiet af skogens utvecklings- 

 förhållanden och livsbetingelser även måste ta hänsyn till träden; den som icke 

 Ivfter sin blick ovan fältskikten kan endast påräkna osäkra eller felaktiga resultat. 

 Hur egendomliga vetenskapliga fordringar kunna komma att te sig mot 

 realitetens bakgrund, visar S.viiUELSSONS vid tidigare tillfällen framförda kritik 

 av skogsförsöksanstaltens provytor från en del norrländska tallhedsområden. 

 Särskilt en å kronoparken Bocken inom Lycksele revir belägen provyta har 

 varit på tal (fig. i). Det är tydligen diskussionen i denna sak, som nu får en (vis- 

 serligen något försiktigare) fortsättning. På sid. 291 påpekar Samuelsson, 

 »huru viktigt det är att hålla olika vegetationstyper isär, om man vill erhålla 

 växtlistor av något värde». För att illustrera detta sitt påstående utväljer han 

 en norrländsk tallhed av alldeles den typ, som förekommer på ovan berörda 

 provytor. Markbetäckningen utgöres av en lavmatta, här och var avbruten av moss- 

 fläckar med lingonris. Dessa mossfläckar uppvisa det anmärkningsvärda förhål- 

 landet, att de mycket konstant utvecklas under trädens krcjnor. Ehuru 

 Samuelsson nu endast yttrar sig om värdet av växtlistor från sådana områ- 

 den, har han dock förut vid skilda tillfällen framfört sin mening om deras 

 värde även för en produktionsundersökning. För att en sådan skulle ge ve- 

 tenskapligt användbara resultat, måste man låta den dirigeras av de två för- 

 handenvarande associationerna på ett sådant sätt, att de träd, som växa i 

 mossfläckarna, undersöktes för sig, och och de som växa i lavtäcket för sig. 

 Orimligheten av en dylik spekulation förstås lätt, om man betänker, att de i 

 mossfläckarna stående tallarna på grund av sitt vidtgrenade flackrotsystem i 

 många fall endast till ringa del ta sin näring från den mossklädda marken, 

 utan fastmer ha sina rötters finaste förgreningar ute i lavmarken, och att tal- 

 lar i lavtäcket sända rötter långt in i mossfläckarna. Att under sådana för- 

 hållanden vilja uppdela stammarna efter karaktären på den markflora, ur vil- 

 ken de uppväxa, är ju alldeles meningslöst. En provyta, som utlägges inom 

 områden med denna floristiska karaktär, kommer visserligen icke att tillfreds- 

 ställa »ens rimliga anspråk på växtfysiognomisk enhetlighet», men för sitt syfte 

 blir den i alla händelser fullständigt adekvat. Detsamma gäller för övrigt 

 även om andra försöksanstaltens provytor från andra skogstyper med en ana- 

 log associationsväxling inom sina gränslinier. 



