GENMÄI.E. 407 



Skogsförsöksanstaltens provytor måste alltid ges sädana enkla gränslinier, 

 att arealen bekvämt skall kunna bestämmas. Att det mte alltid under sådana 

 förhållanden är så lätt .att erhålla en markflora av växtfysiognomisk enhetlighet 

 framhälles även av Samuelsson. Inom Vårdsätra naturpark exempelvis kunde ingen- 

 städes en fullt enhetlig yta av så pass obetydliga dimensioner som 20 x20 m. upp- 

 letas. Ehuru den av Kylin och Samuelsson analyserade provytan icke var större, 

 kom den i alla fall att gripa över tvenne associationer (en Anemone hepatica-z.?,- 

 sociation samt en Anemone nemorosa — Spinra Ulmaria-3iSiOC\a.X.\ox\). Skogstörsöks- 

 anstalten måste givetvis mycket oftare stöta på svårigheter av berörd art. Om 

 dess ytor skola erhålla något värde för sitt ändamål, kunna de icke göras 

 mindre än omkring 25 ar (50X50 m.), och ofta måste de ges en storlek av 

 ända till en halv hektar. Utsikterna att begränsa dem till rena vegetations- 

 typer bli då uppenbarligen ganska små. 



I själva verket kan emellertid ifrågasättas, om en ren vegetationstyp har 

 den fysiologiska betydelse, som nu från flera sidor tillerkännes densamma. Om 

 man av den fysiognomiskt enhetliga bilden drar den slutsatsen, att enhetliga stånd- 

 ortsbetingelser därigenom skulle angivas, så har man näppeligen rätt härtill ; 

 det torde vara så gott som säkert, att två punkter i terrängen aldrig äro fullt 

 lika, liksom även i den mest enhetliga association växttäcket alltid företer 

 växlingar i sin sammansättning. En av de mest enhetliga och enformiga 

 vegetationstyper man gärna kan se är exempelvis den glesa, mossrika, svagt 

 växtliga granskog, som mångenstädes förekommer på mager moränmark i 

 övre Norrland, där Mvrtillus nigra bildar ett slutet, oavbrutet täcke, och där 

 örter och gräs nästan helt och hållet saknas. Här har man verkligen en skogs- 

 typ, där det inte stöter på något hinder att utlägga provytor med enkla geo- 

 metriska gränser till och med av i härs storlek och mera, vilka skulle till- 

 fredsställa även mycket höga anspråk på växtfysiognomisk enhetlighet. Detta 

 utesluter emellertid icke att ganska betydande växlingar i ståndortsbetingelserna 

 förekomma; trädbeståndets utveckling visar mången gäng detta med all önsk- 

 värd tydlighet. 



Men även om den rena vegetationstypens fysiologiska värde skulle vara 

 fastslaget, så torde när allt kommer omkring icke mycket vara vunnet, om 

 man lyckas utlägga provytorna så, att de ur floristisk synpunkt erhålla ett till- 

 fredsställande vitsord — och detta av en helt annan orsak. At dessa prov- 

 ytor är nämligen icke utmätt den efemära tillvaro, som normalt tillkom- 

 mer materialet för floristernas många ståndortsanteckningar. ^ Skogsförsöks- 

 anstaltens provytor äro nämligen avsedda att följas genom årtionden, i vissa 

 fall kanske 70 år och mera, under vilken tid de upprepade gånger bli före- 

 mål för beståndsvårdande åtgärder (gallringar, ljushuggningar). Vid sådant 

 förhållande är det säkert, att markfloran kommer att högst väsentligt föränd- 

 ras, och det ges därför mycket stora möjligheter för att det ursprungligen en- 

 hetliga växttäcket kommer att erhålla en heterogen karaktär. Vid försökets 

 avbrytande har ytan kanske erhållit en brokig mångfald av associationer, och 

 i så fall är ju den ursprungliga enhetligheten icke mycket värd. Vad särskildt 



* Jag är fullständigt av samma mening som Samuelsson angående det olämpliga i alt 

 använda denna term, om man endast avser att ge en bild av själva beståndet; anledningen 

 till att begreppet »ståndortsanteckning» infördes i den växtfysiognomiska terminologien, har 

 väl i alla fall varit den, att man från början åsyftade något annat än blott och bart en ytlig 

 beskrivning av växttäcket. 



