C.KNMÄI.K. 411 



komma på samtliga undersökta rutor, den ena täcker så gott som hela ytan 

 under det att den andra finnes i ett enda individ. Metoden skulle det oaktat 

 ge till resultat, att båda dessa arter finge samma valenssiffra, ehuru den sist- 

 nämnda arten fysiognomiskt sett har en fullständigt underordnad betydelse.» 

 I )et är ju klart, att spridningsprocenten under sådana förhållanden icke säger 

 mycket om artens fysiognomiska roll. Ett flertal arter från mina undersökta 

 provytor har för övrigt givit mig anledning att behandla just detta spörsmål, 

 jag kan nöja mig med att hänvisa till .lim flc.xiiasa och Lnzula pilosa å prov- 

 ytan 128:1 (sid. 42, 44, 46); enligt den första av här utförda beräkningar 

 har Aira en spridningsprocent av 85,12, Lnzula av 77,68, deras arealprocenter 

 äro resp. 19,42 och 0,07. Spridningsprocenterna låta ju förmoda en fysiog- 

 nomisk jämbördighet, arealprocenterna korrigera emellertid i hög grad detta 

 förhållande. Samma synpunkt framhålles å provytan 59 (sid. 54 — 56) för 

 Mvr/il/iis ///i;m och Vaccinium vitis id<ra. Här råder ändå större överensstämmelse 

 mellan spridningsprocenterna — resp. 97,63 och 95,86 — men arealprocen- 

 terna, resp. 47,93 och 3,55 (liksom även de här beräknade maximala medel- 

 höjderna) ställa ju Vaccinium långt efter Myttillus. A samma yta har en lik- 

 nande jämförelse utförts för ett par mossor Hvloconiium />ioliferuin och Hvpnum 

 crista castrensis. Dessa två arter äga så gott som identiska spridningsprocenter 



— 52,07 och 53,85 resp. — »men arealberäkningen ger vid handen att den 

 sistnämnda arten är av helt underordnad vikt» (sid. 57). Den förras arealprocent 

 är nämligen 10,8, för den senare har icke någon areal kunnat uppskattas. 



Om KvLiN ansett sig ytterligare böra belysa denna fråga genom en jämförelse 

 mellan arealprocenter och spridningsprocenter för några arter från Vårdsätra-ytan 



— Anemone nemorosa och liepatica samt Anemone hepatica och Ranunculus auricomus 



— så har han alltså icke kommit med något nytt i sak, och detsamma kan 

 sägas om Samuelssons sid. 287 framförda betraktelser över den fysiognomiska 

 roll, som en Euphrasia-a.xt eller R/iinaniJius-dLXi spelar i en gräsäng i förhål- 

 ande till det dominerande gräset. Kylins å annat ställe (sid. 23) gjorda 

 anmärkning, att jag skulle underlåtit att sammanställa spridnings- och areal- 

 procenter, finner jag något egendomlig. Att dessa värden icke återfinnas i 

 samma tabell är typografiskt förklarligt ; i den till varje provyta förda diskussio- 

 nen ha de ju dock blivit sammmanställda för de fysiognomiskt viktigaste arterna. 



Däremot medger jag gärna, att analysen av de tre första provytorna 

 (14: II, 130:1 och II) är ofullständig. Detta har emellertid sin giltiga för- 

 klaring i den omständigheten att jag, då jag började mina försök, ville 

 tillämpa den RAUNKLt:RSKA valensbestämningen i oförändrad form, för att 

 själv bilda mig en uppfattning om vad därmed stod att vinna, och att jag 

 icke fann den tillfyllest för mitt ändamål framgår ju som sagt därav, att jag 

 fann mig föranlåten att även införa arealberäkningar. 



Dock måste man komma ihåg, att spridningsprocenterna, vilket värde de än 

 få, även säga något om arternas täckningsgrad, eller med andra ord att sprid- 

 nings- och arealprocenter icke äro kvalitativt skilda värden. S]iridningsprocen- 

 tens förhållande till arealprocenten är i första hand beroende på förhållandet 

 mellan storleken av den ruta, som användes vid undersökningen, samt de en- 

 skilda arternas absoluta storlek. Kunde man så fixera rutan, att den helt och 

 hållet täcktes av ett enda exemplar av en viss art, så skulle denna arts s])rid- 

 ningsprocent samtidigt utgöra ett uttryck för dess täckningsgrad eller m. a. o. 

 även betyda dess arealprocent. Att detta är praktiskt outförbart är ju tydligt 



