GENMALE. 4 I 3 



Då man skall bedöma orsaken till det icke tillräckligt noggranna resultatet 

 med arealberäkningarna och metodens värde ur objektivitetens synpunkt, så 

 mås\e man komma ihåg, att felen ha ett tvåfaldigt ursprung: dels äro de 

 systematiska, och dels äro de beroende af förrättningsmannens subjektiva om- 

 döme. Det systematiska felets storlek är helt och hållet beroende på mätnings- 

 gränsen, ju mindre delar av rutorna som bli föremål för uppskattning, desto 

 mindre blir den ouppskattade arealen. Detta fel kan icke inverka på metodens 

 objektivitet men väl på den exakthet, med vilken den arbetar. Den okulära 

 bedömningen däremot kan ju tänkas ensidigt förskjuta resultatet, men i själva 

 verket behöver man icke räkna med en sådan möjlighet. Om man bestämmer 

 sig för att endast uppskatta vissa delar av rutan för arealbestämningen, exem- 

 pelvis ijärdedelar eller åttondelar, så följer därutav, att arealer, som icke noga 

 sammanfalla med dessa mått, antingen måste bli överskattade, eller också 

 underskattade. Det är emellertid uppenbart, att möjligheterna för en för hög 

 uppskattning måste inträffa lika ofta som möjligheterna för en för låg, så 

 snart antalet uppskattningar blir någorlunda stort. Metoden är alltså, såsom 

 jag sid. 20 i min avhandling redan framhållit, >i detta avseende fullständigt 

 tendensfri, varför resultatet icke ensidigt influeras av ett dylikt tillvägagångs- 

 sätt». KvLiN tycks icke heller kunna förneka detta, ty han medger (sid. 282), 

 att felen i primäruppskattningarna, som gå i såväl positiv som negativ rikt- 

 ning, vid en hopsummering »åtminstone delvis» ta ut varandra. En illu- 

 stration till i hur ringa grad det subjektiva momentet i själva verket gör sig 

 gällande, lämnar arealuppskattningen för mossorna å provytorna n:r 59 samt 

 57: I och II. I samtliga fallen blev mosstäcket uppmätt utan någon hänsyn 

 till de olika arterna, men samtidigt bestämdes även arealen för var och en av 

 dessa. Det är ju tydligt, att det vid den senare arealbestämningen mycket 

 oftare måste inträffa, att de av en enda art täckta delarna falla under upp- 

 skattningsgränsen; det systematiska felet medför därför med nödvändighet en 

 nedsättning av den arealprocent, som framgått efter den förstnämnda prin- 

 cipen. A provytan 59 beräknades 82,40 % vara täckta av mossor. Summeras 

 arealerna för de tre arter, som kommo i betraktande vid arealbestämningen, 

 erhållas endast 70,12 %, alltså en differens av 12,28 %. A provytan 57 :I 

 blev den samfällda mossarealen bestämd till 73,83 % ; här kunde arealer be- 

 räknas på 7 olika arter, men summan av dessa gav endast 60,10 %, d. v. s. 

 en förminskning med 13,73 "o. Slutligen blev å provytan 57 : II mossarealen 

 beräknad till 85,42 ^^ ; summan av arternas — 6 stycken — arealer be- 

 löpte sig till 71,58 %, och av gängen blev alltså 13,84 %. 



A provytan 57:5 båda avdelningar förlorades alltså så gott som identiskt 

 samma areal. A provytan 59 blev förlusten icke fullt densamma men dock sä 

 stor, att man kan vara berättigad anse förlustprocenten i alla tre fallen för en 

 och samma. Denna omständighet visar ju hän på, att den subjektiva uppskatt- 

 ningen i själva verket kan fullgöras på ett synnerligen opersonligt eller m. a. o. 

 objektivt sätt. Det skulle därför varit av intresse, om Kvlix med fakta hade 

 velat stödja sitt påstående om de subjektiva felmöjligheternas ingalunda obe- 

 tydliga dimensioner, varigenom värdet av metodens objektivitet helt och hållet 

 skulle förtagas. Hade han ägnat just denna fråga någon större ui)pmärksam- 

 het, så skulle kanske inte heller den i grund och botten ganska oväsentliga 

 anmärkningen mot titeln på min uppsats behöft framföras. 



