GENMALE. 



415 



delning i 10 grupper. Jag gör nu en indelning i 13 grupi)er med 1 3 rutor i 

 varje grupp, detta i överensstämmelse med en i)rincip, som i det följande ut- 

 förligare kommer att beskrivas, och som närmar sig det ideala så nära som 

 möjligt (jfr fig. 4). Tablån över räkningarna får följande utseende, då pro- 

 visoriskt antas, att arten i genomsnitt finns i 7 av 13 rutor.' Jag sätter 

 alltså il/f, = 7. 



Tah. 2. 



Det riktiga medeltalet är iT/„ 

 blir då 



VM 



1=8. Medeltalets medelfel 



V [/>] — I I 



\p^ 



\.pv?\ ./i ^ 



825 



8 ± 0,41 

 och resultatet tör spridningstalet skrives eller i procent uttryckt: 



61,54 ± 3.14- 



Som av ovanstående framgår förekomma decimaler endast i de allra sista 

 räkningarna och inverka därför ingalunda tidsödande, vilket Kvlin synes tro. 



Det tidsödande momentet vid utförandet av en medelfelsberäkning sådan 

 som den, varom här är fråga, ligger alltså icke i själva sifferkalkylen, utan 

 fastmer i materialets sönderdelning i sådana grupper, som berättiga ut- 

 förandet av en dylik sannolikhetsberäkning. Denna gruppindelning 

 håller dock Kvlin — enligt vad hans kritik ger vid handen — som det 

 enklaste av allt. Själv utför han sin gruppindelning på ett långt ifrån till- 

 fredsställande sätt, vilket jag senare skall belysa, men detta förklaras utan 

 vidare därav, att han tydligen saknar en klar uppfattning av medelfelets 

 egentliga innebörd. 



Riktigt är visserligen hans yttrande, att det beräknade medelfelet är en 

 variationsstatistisk relation mellan termerna i en statistisk serie å ena sidan 



^ I verkligheten exakt 8. Här har antagits 7 för att visa, att räkningarna icke försväras 

 om det provisoriskt antagna medeltalet icke sammanfaller med det verkliga. 



