4l6 TORSTEN LAGERBERG. 



och dessa termers medeltal å den andra, men detta innebär icke, såsom 

 Kylin vill göra troligt, att medelfelet skulle upphöra att gälla, om man 

 hänför de enligt min metod beräknade värdena (spridningsprocenter och 

 arealprocenter) till hela provytan. Vore så fallet, skulle ju medelfelet sakna 

 all betydelse och därmed även alla här avsedda beräkningar, vare sig de 

 äro baserade på Rauxklers eller min egen metod — eller på den av 

 KvLiN — Samuelsson förbättrade metod, som man kanske kan hysa förhoppning 

 om att snart få emotse. 



Dess bättre törhåller det sig icke så. Vid undersökningens utförande utgår 

 man från den uppfattningen, att man genom att utlägga och analysera ett 

 mindre antal spridda smårutor på själva provytan skall kunna erhålla känne- 

 dom om hela ytans beskaffenhet. Hur tillförlitlig denna kännedom blir, 

 det överlåter man åt sannolikhetskalkylen att besvara. Man gjorde helt 

 enkelt icke några medelfelsberäkningar, om man icke därigenom finge vissa 

 gränser angivna, inom vilka resultatet för hela ytan med nära nog fullstän- 

 dig visshet är att finna. 



Vid utförandet av dessa sannolikhetsberäkningar gäller det framför allt att 

 söka uppdela rutorna i grupper, vilka var för sig kunna anses ha lika stor 

 utsikt att ange det riktiga medeltalet för hela prov\-tan, detta för att så vitt 

 möjligt undvika systematiska fel i resultaten från de olika grupperna. Om 

 de tillfälliga avvikelser från medeltalet, som sedermera visa sig, lär erfaren- 

 heten, att positiva och negativa fel av samma storlek uppträda nästan lika 

 ofta, och små fel oftare än stora, varför några avvikelser utöver en viss 

 storlek icke äro att vänta; detta under förutsättning att materialet är av någon 

 omfattning och att man bortser från rena tillfälligheter. Man får nämligen 

 aldrig släppa ur sikte, att man inom sannolikhetskalkylens område aldrig 

 har att räkna med full visshet. Om resultat grundade på sannolikhets- 

 beräkningar anges som nära nog vissa, innebär detta endast, att utsikterna 

 för att verkligheten icke skall överensstämma med dessa resultat, äro ytter- 

 ligt små. 



Att olika gruppindelningar kunna göras, och att på grund av dem erhållna 

 medelfel avvika från varandra är sålunda en naturlig sak. Detta faktum har 

 icke heller varit mig »fullkomligt obekant z:-, vilket Kylin erkännsamt nog med- 

 ger; jag kan här ytterligare hänvisa till den utredning som jag lämnat å sid. 

 2 1 — 24 i min avhandling angående denna sak. Smärre avvikelser i medel- 

 felen ha dock mindre betydelse, än Kylin tycks föreställa sig, då han anser, 

 att ett medelfel är värdelöst, såvida det icke kan sägas vara exakt. Detta 

 beror därpå, att vilka gränser än angivas för det obekanta, verkliga medel- 

 talet, det alltid förefinnes en om ock liten risk, att detta medeltal kan falla 

 utanför dessa gränser. För övrigt är sannolikheten ytterst liten, att medel- 

 talet skall ligga just mellan de olika gränser man kan erhålla för medeltalets 

 maxima och minima vid tvenne olika gruppindelningar, vilka utföras med så 

 stor omsorg som möjligt. — Att betvivla värdet av ett medelfel, som erhållits 

 vid en viss gruppindelning på den grund, att det kan tänkas ha utfallit något större 

 än det man med en möjligast ideal gruppindelning skulle kunna ha erhållit, 

 tyder på en oklar uppfattning av den betydelse, som ett angivet maximifel 

 äger. 



Sannolikhetskalkylen ger oss medel att jämföra de resultat, som erhållas 

 vid olika gruppindelningar, och därigenom kunna vi bilda oss en uppfattning 



