C.ENMALE. 



417 



om huruvida resultaten kunna anses som goda, tillfredsställande eller mindre 

 goda. ^ Denna jämförelse kan också för spridningsprocenter göras med en- 

 ligt sannolikhetskalkylen a priori bestämda medelfel, som angivas i tab. 3. 

 Detta gäller i synnerhet, om man rent objektivt skulle på måfå kunna uttaga 

 de för undersökning avsedda rutorna. Medelfelen här nedan äro nämligen 

 uträknade under denna förutsättning och vid ett antaget antal av 100 rutor. 



Tab. 3. 



Då i enlighet med min metod rutorna icke uttagas på måfå utan spridas 

 likformigt över hela provytan, blir naturligtvis spridningsprocenten bättre be- 

 stämd, varför medelfelen i regel komma att ligga under de ovan i tabellens 

 andra kolumn angivna. Dessa a priori bestämda »normalfel» skulle väl när- 

 mast motsvaras av de media av medelfel Kylin framkonstruerat genom att 

 använda olika gruppindelningar, vilka media anföras i ovanstående tabells tjärde 

 kolumn. Kylin har nämligen vid deras bestämmande icke tagit i betraktande 

 den större sannolikhet som förefinnes, att de beräknade medelfelen skola ligga 

 under medeltalet av det högsta och lägsta tänkbara än över detsamma. Detta 

 framgår nämligen indirekt av vad erfarenheten lär om tillfälliga avvikelser, vilket 

 ovan nämnts å sid. 416. Häri ligger just förklaringen till att de av Kylin i »ta- 

 bellerna 2 — 4 beräknade medelvärdena hålla sig i regel i å 2 enheter lägre 

 än de i tab. 5 teoretiskt beräknade». Såsom tab. 3 utvisar, ligga Kylins 

 media 2 ä ^ enheter över de av mig teoretiskt beräknade »normalfelen», var- 

 för de i Kylins tab. 2 — 4 anförda medelvärdena i regel ligga över »normal- 

 felen». Orsaken härtill är, att Kylins gruppindelningar äro olämpligt valda, 

 varför hans medelfel oftast erhållit onödigt stora värden. Ja, man kan rent 

 av som oriktigt rubricera hans förfaringssätt att för beräknandet av medelfel 

 enligt två olika gruppindelningar gruppvis sammanfoga de olika radernas resp. 

 kolonnernas analyserade rutor i ett kvadratiskt rutförband. Då en variation i 

 provytans beskaffenhet åt ett visst håll är att befara, har man ingen som 



^ Jfr Charliek, Grunddragen av den matematiska statistiken. 

 1910, sid. 23. 



Statsvetensk. Tidskr. 



