432 



TORSTEN LAGERBERG. 



Ser man nu på denna tabell, skall man finna, att av talen i kolumnerna 

 4, 5 och 6 endast en tredjedel ligger över de i kolumn 7 angivna »normal- 

 felen», medan däremot två tredjedelar av talen i kolumnerna 8 och 9 ligga 

 över dessa. Uträknas raedefelen i procent av »normalfelen», kommer genom- 



Provytan 59. Rutstorlek 0,5 m'. 4 m:s kvadratförband, (169 



observationer.) 



Tab. 4. Medelfelens numeriska värden enligt olika gruppindelningar. 



snittet av de numeriska avvikelserna från »normalfelen > att utgöra för kolumn 

 4 21,3, för kolumn 5 och 6 16,9 och för kolumnerna 8 och g 21,4 % . 1 

 medeltal utgöra medelavvikelserna resp. 91,4, 95,5 och 113,5 % av »normal- 

 felen.» j 



Dessa siftror borde övertyga även den i sannolikhetskalkylen mindre be- a 

 vandrade om riktigheten av mina ovan rent teoretiskt dragna slutsatser. 



På grundvalen av detta resultat torde förslagsvis kunna framställas som 

 det lämpligaste förfaringssättet vid beräknande av spridningsprocentens me- 

 delfel att endast använda efterföljande formel, vilken anger själva »normal 

 felet»: 



v/ 



»S" (100 — S) 



där TV är antalet analyserade rutor och ^ spridningsprocenten. Formeln gäller 

 emellertid endast under förutsättning, att rutornas sammanlagda areal utgör 

 en relativt obetydlig del av provytan. Som synes är medelfelet i detta fall 

 oberoende av provytans storlek; spridningsprocenten och rutantalet äro de 

 enda utslagsgivande faktorerna. Härav framgår omedelbart lösningen till det 

 av Kylin å sid. 281 framställda problemet! 





II 



