SKOGSVÅRD OCH SKOCSFÖRVAI.TNINc;. 46 1 



För kronodoniäner och ecklesiastika skogar däremot är II:a åldersklassen, 

 d. v. s. 21 — 40 år, störst. Detta med rätta, ty vi skola komma ihåg, hur 

 avverkningen bedrevs omkring i88o-talet på desamma skogarna. Man antog 

 s. k. tillfälliga omlop])stider, ofta pä 80 år, bestämde den areal, som skulle 

 trakthuggas under de närmaste 40 åren — med 80-ärig omloppstid blev det 

 således halva arealer — up{)delade denna halva areal sålunda, att virkes- 

 massan, som skulle huggas under första 20 åren, blev lika stor med virkes- 

 massan, som skulle huggas under andra 20 åren, plus beräknad tillväxt ä den- 

 samma. Det vill med andra ord säga, att med exempelvis 80-årig omlopps- 

 tid blev det i regel mycket större areal än '/, av hela arealen, som kalhöggs 

 under de 20 första åren. Vi tärde då mycket starkt på vårt skogskapital, 

 och jag brukade säga, att om vi fortsatte med att gå tillväga på detta sätt, 

 så skulle vi komma att snart göra slut på virkeskapitalet å våra kronoparker 

 och ecklesiastiska skogar. Nu se vi på tabellen, att arealen i första ålders- 

 klassen har minskat, vilket tyder på, att en förändring inträtt i avverknings- 

 beräkningens utförande, så att det mogna virkeskapitalet icke så hastigt för- 

 svinner som förut. 



Här ha vi på sid. 58 en tabell, utvisande virkesförrådet i medeltal, och 

 på sid. 63 finnes angiven avverkningen i kubikmeter pr hektar. Som in- 

 ledaren nämnde, utgör enligt denna tabell avverkningen på kronoparker 1,56 

 kbm., på kronodomäner i,qi kbm. och på ecklesiastiska skogar 1,26 kbm. 

 pr hektar. Emellertid ha de sakkunniga även beräknat avkastningen på dessa 

 skogar och därvid kommit till ett resultat beträffande avverkningens storlek, 

 som är mycket nedslående. Som den föregående talaren också nämnde, för- 

 håller det sig så, att vi icke ha på långt när uttagit den virkesmassa i be- 

 ståndsvårdens intresse, som vi bort uttaga, och när vi gå till sidorna 66 och 

 67 och se på de arealer, som föredragshållaren nämnde, som gallrats och 

 beståndsvårdshuggits under åren 190g — 191 1, så komma vi till* synnerligen 

 beklagliga resultat. Jag behöver icke upprepa alla dessa siffror, endast ett 

 par. Medeltalet av de arealer å kronoparker, som årligen behövt gallras, har 

 varit 5,4 °o av den totala arealen, och den areal, som verkligen gallrats, har 

 endast utgjort 2,1 % . A ecklesiastika skogar hade bort gallras 5,3 %, men 

 faktiskt har endast gallrats 0,8 %. 



På sidan 69 står: »Den förnämsta orsaken till beståndsvårdshuggningarnas 

 ringa omfattning är bristen på arbetskraft å de allmänna skogarna; detta 

 gäller ej blott ifråga om den förvaltande och bevakande personalen utan i all 

 synnerhet om själva skogsarbetarna.» De nedslående siffror, som här framlagts, 

 och som visa, att vi icke blott avverkat för litet utan dessutom icke förlagt 

 avverkningen, där denna bort förläggas, skulle alltså bero pä brist på arbets- 

 kraft, brist pä personal. I samma ögonblick, som det kan bevisas, att det 

 är en dylik brist, som åstadkommit det nyss nämnda tråkiga sakläget, så upp- 

 står frågan, varför ej denna brist långt före detta avhjälpts genom vederbö- 

 rande myndigheters ingripande. VAler har månne ett fel eller en underlåtenhet 

 trån deras sida förelegat? Ty om det är sant, att det är brist på personal, 

 som gjort, att man kommit till så nedslående siffror, så har det naturligtvis 

 varit ett fel av herrar överjägmästare, att de icke inför domänstyrelsen fram- 

 hållit, att det företunnits en brist ])ä personal, som gjort, att beständsvårds- 

 huggning icke kunnat verkställas i erforderlig omfattning, eller ock, om sådant 

 framhållande verkligen skett, har det varit ett fel av domänstyrelsen eller av 



