466 DISKUSSION. 



Domänstyrelsen gick till fullo med på mitt förslag, och detta renderade 

 bäde domänfond och kyrkofond, häradsallmänningar och andra kategoriers 

 skogar många hundratusentals kronor ökade inkomster. Men på samma gång 

 som dessa åtgärder renderade dessa fonder så stora inkomster, så medförde 

 de, att jag uppfördes på herrar jägmästares svarta lista. Det finnes nämligen 

 en årsskrift från föreningen för skogsvård i Norrland, och på sidan 235 i 

 denna årsskrift för 19 12, andra häftet, läses följande: 



»Över utsyningsförslagen upprättar överjägmästaren sammandrag, men kan 

 i jägmästarens förslag företaga de ändringar, han önskar. Faktum är, att fall 

 förekommit, då överjägmästare fullständigt ändrat jägmästarnas utsyningsförslag. 

 Upprepas ett sådant förfarande, bliver till slut jägmästaren nödsakad att an- 

 passa sina förslag efter den överordnade överjägmästarens åsikter. Därmed 

 kan följden bliva, att ej tillräcklig uppmärksamhet ägnas de förhanden varande 

 förhållandena och förslagen förlora i värde och bliva schablonartade.» 



Där fick jag. 



Emellertid torde av den här förebragta redogörelsen i beståndsvårdsfrågan 

 med nödig tydlighet framgå, att de sakkunnigas nyss relaterade påstående å 

 sid. 69 i betänkandet, att »den förnämsta orsaken till beståndsvårdshugg- 

 ningarnas ringa omfattning är bristen på arbetskraft å de allmänna skogarna», 

 icke äger faktiskt underlag, åtminstone vad beträffar bergslagsdistriktet och 

 knappt heller de övriga sydliga distrikten. Orsaken till försummad bestånds- 

 vård är nog huvudsakligast att söka däri, att hela saken är så pass ny, att 

 den ej hunnit komma till riktig mognad i herrar skogsmäns medvetande. 

 Om beståndsvården således försummats och, enligt de sakkunnigas utredning, 

 ej tillnärmelsevis övergått den areal, den bort, så föreligger onekligen fel eller 

 underlåtenhet från herrar skogsmäns sida, men torde detta fel eller denna 

 underlåtenhetssynd icke få läggas helt på jägmästarna utan även utportioneras 

 på överjägmästarna och domänstyrelsen. Ty visserligen var det ett fel från 

 herrar jägmästares sida att ej ögonblickligen ställa sig till efterrättelse domän- 

 styrelsens cirkulär av den 22 december 1906. Men det föreligger också fel 

 å överjägmästarnas sida, vilka ej tillsågo, att domänstyrelsens föreskrifter följdes. 

 Likaså har det visat sig vara ett fel av domänstyrelsen att vara så gentil att 

 skriva, att krongallring o. s. v. »bör» ske, i stället för att skriva: Gud nåde 

 er, om detta icke sker. Emellertid få vi erinra oss, att det är mänskligt att 

 fela men gudomligt att förlåta. 



På sidorna 145 och 147 uttala sig de sakkunniga om önskvärdheten av att 

 få de förmenta alltför låga avverkningarna höjda och om de botemedel, som 

 därvid böra tillgripas. De anse, att man bör slå ihop flera skogar till en 

 hushållsenhet för att få åldersklasserna mera normalt fördelade samt därefter 

 göra noggranna avverkningsberäkningar, så att man icke riskerade att få för 

 liten avverkning. Jag vill säga, att denna de sakkunnigas tanke är nog god, 

 men denna metod bör tillämpas i en helt annan skala. Jag vill påstå, att 

 det duger icke att, när det skall göras avverkningsberäkningar, slå ihop ett 

 par tre skogar till en hushållsenhet, utan man måste betrakta alla till samma 

 kategori hörande skogar inom ett revir som en hushållsenhet och sedan göra 

 avverkningsberäkning för denna hushållsenhet. A^i veta beståndens ungefärliga 

 tillväxtprocent, och för att få en verklig reglering till stånd, och för att vi 

 icke skola riskera att för länge överhålla för gamla bestånd eller att avverka 

 för unga bestånd, bör man söka en normerande faktor i avverkningsprocenten. 



