SKOCSVARI) OCH SKOCISKÖRVAl, TXIXG. 467 



som bör ställas i ett visst förhållande till tillväxtprocenten. Om jag hade en 

 svart tavla till hands, skulle jag lättare kunna visa detta. Tillväxtprocenten 

 är som bekant störst i beständens ungdom och sjunker sedan undan för undan. 

 'rillväxt])rocenten är omkring 8 % vid 30 år och omkring i % vid 130 år. 

 Den sjunker alltså undan för undan, och i samma mån bör huggningsprocenten 

 stiga med beståndens tilltagande ålder. Jag skall som exempel härpå endast 

 anföra tre siffror. I det 30-äriga beståndet bör huggningsstyrkan uppgå till 

 2 °o , i det 80-åriga till 3 % och i det 130-åriga beståndet till 4 %. När 

 tillväxtprocenten går nedåt, skall alltså avverkningsprocenten gå uppåt, och ju 

 äldre skogen är, desto större bör avverkningsprocenten vara. Detta är det 

 enklaste sättet att på en praktisk väg komma ifrån dessa menliga följder, som 

 hittills gjort, att man icke fått huggningen utförd i tillräckligt stor skala i 

 samtliga åldersklasser över 30 år. Så snart vi fått åldersklassernas arealer 

 och kubikmassor bestämda å våra kronoparker, domäner och ecklesiastiska 

 skogar, så är det lätt att beräkna, vilket procenttal som bör tagas ut i varje 

 åldersklass, och sedan kan man reglera virkeskapitalet på ett lätt sätt icke 

 endast för reviret utan för distriktet och därefter för hela landet. Domän- 

 styrelsen har då ett medel i sin hand att lätt kunna överskåda, huru avverk- 

 ningen ställer sig på de allmänna skogarna, kategorivis sett. Men jag har 

 icke tid att närmare uppehålla mig vid detta. 



Jag skall nu i stället be att få göra mig till tolk för jägmästarna, ty jag 

 tror, att jag har de flesta med mig i detta fall, och hemställa till domän- 

 styrelsen, att, om det skall bli någon kläm på det hela och vi skola kunna 

 sona våra synder, nödiga åtgärder genast få vidtagas. Med genast menar jag 

 ögonblickligen. En sådan virkeskonjunktur som den nuvarande har man väl 

 aldrig sett och kommer väl antagligen aldrig heller att mera få skåda. Nu 

 skola vi sälja våra virkesprodukter. Då har jag ett förslag att här framlägga 

 å herrar jägmästares och mina egna vägnar. Vi hörde nyss av inledaren, att 

 avverkningen å kronoparkerna var 1,56 kbm. men skulle kunna höjas till 3 

 kbm. pr har. På de ecklesiastiska skogarna var den 1,26, men skulle kunna 

 höjas till 3,9 kbm. pr har. Det är framför allt, dessa sista siffror som vi böra 

 taga fasta på. Visserligen berättade inledaren, att han träffat en jägmästare, 

 som påstått, att det var »så tråkigt» att taga befattning med prästskogar. 

 Men detta är oförsvarligt talat, och jag skulle vilja hänga den jägmästaren i 

 ett rep i ett av de många kvarstående halvruttna träden i någon av hans 

 prästskogar, sig själv till straff och andra till varnagel. Herrar jägmästare i 

 gemen tänka och tala icke sålunda. Utan mitt förslag är följande: Utsynings- 

 förslagen för 19 16 äro visserligen redan inlämnade till domänstyrelsen, men stämp- 

 lingen börjar icke förrän i maj ; vi ha alltså en månad på oss. Låt oss då 

 göra en ny utredning rörande dessa utsyningsförslag och därvid använda oss 

 av de sakkunnigas statistiska uppgifter; vi böra nämligen sannerligen vara 

 dem tacksamma för den möda och det arbete, de nedlagt för att få så värde- 

 fulla siffror till stånd. Men när vi nu fått dessa siffror, så böra vi ögon- 

 blickligen begagna oss av dem, isynnerhet nu under den utomordentligt gynn- 

 samma virkeskonjunktur, som är rådande. Vi hemställa alltså till domän- 

 styrelsen, att styrelsen ville ombestyra, att dessa utsyningsförslag omarbetas 

 under april månad. Nu är det visserligen sant, att å en stor del prästskogar 

 avkastningen disponeras av boställshavaren, men när det gäller en ökning av 

 enskild mans inkomst, så går nog den enskilde mannen gärna in därpå, vadan 



