47 2 DISKUSSION. 



Vad beträffar distriktsstyrelsens tjänstemän synas sakkunniga tänkt sig ett 

 slags transporter, om man sä kan säga. Tjänstemännen inom de geografiskt 

 sett rätt stora distrikten synas ej skola hava vissa bestämda inspektionsområ- 

 den, då plan för tjänstemännens inspektioner årligen skall uppgöras. 



Det föreligger emellertid vissa skäl, som tala för att transporter till perso- 

 nalens och därmed skogshushållningens gagn böra förekomma. 



Man torde tryggt kunna påstå, att vid en tjänstgöring sådan som en revir- 

 förvaltares, initiativ, intresse, arbetsglädje äro av stor och genomgripande be- 

 tydelse. I revirtjänstgöringen, där ej ett visst arbete kan framläggas för tjänste- 

 mannen, där ej en viss förut bestämd arbetsprestation kräves, kunna just dessa 

 egenskaper leda till en verkligt god skötsel och god avkastning från förvaltnings 

 objektet. Saknas dessa egenskaper, och är revirförvaltaren i stället liknöjd, slapp, 

 olustig, utledsen, uttröttad, kommer revirskötseln att lida. Bristerna i revirskötseln 

 kunna ej avläsas i rapporter och uppgifter, som lämnas till överordnade. Dessa 

 kunna vara utan anmärkning. Inspektionen kan aldrig ersätta eller uppväga brister 

 och fel hos revirförvaltaren. Är man då ense om, att just dugUghet, kraft, 

 energi och intresse äro egenskaper, som äro oeftergivliga för en god revir- 

 förvaltare, bör tillses, att dessa egenskaper vidmakthållas och utvecklas. En 

 sporre till gott arbete ligger i hoppet att vinna något, att fä det bättre i ett 

 eller annat avseende. De sakkunnigas förslag att inskränka eller helst all- 

 deles avskaffa alla transporter tager enligt min mening bort en drivkraft, som 

 kan hälla de goda egenskaperna hos revirförvaltaren uppe. Den intresserade 

 och dugliga tjänsteman, som en gång i tiden fått på sin lott ett av dessa 

 enklare reviren, som sakkunniga vilja använda till mindre dugliga tjänstemän, 

 bör enligt sakkunnigas förslag i regel få stanna kvar här. Transport till ett 

 annat revir, som skänker mera intressant arbete, kanske kommer att bliva 

 beroende av, huruvida någon straffdelinkvent finnes eller ej. 



Då man betänker, huru olika förmåner de skilda reviren erbjuda, t. ex. i 

 bostadsförhållande, kommunikationer, i bekvämligheter, i skolförhållanden m. m., 

 torde man ej kunna finna något obefogat ligga däri, att rätten till transport 

 frän ett revir till ett annat bör stå öppen och erkänd. Det ligger en stor 

 skillnad i att förvalta ett revir, där man har goda järnvägsförbindelser, goda 

 vägar till varje skog, där man sällan eller aldrig behöver ligga borta eller, 

 då man måste göra det, har ett gott hotellrum till sin disposition eller ett 

 revir, där allt eller mer eller mindre av detta saknas. Det ligger något hårt 

 i, att den, som en gång fått ett revir vanlottat på allt av bekvämlighet och 

 trevnad, ej skulle annat än i få undantagsfall äga rätt att transporteras. Den, 

 som känner sig bunden för hela sin tjänstgöring till vidriga förhållanden, kan 

 tappa en del goda egenskaper, en revirförvaltare behöver, och försjunka i en mer 

 eller mindre apatisk likgiltighet. Möjlighet till transport bör stå öppen, och 

 jag vill påstå, att det finnes revir, frän vilka tjänstemannen bör transporteras 

 efter viss tid, och som således alltid böra förvaltas av ungt, spänstigt folk. 

 I föregångslanden i skogsskötsel tillämpas denna princip. Jag vet, att öster- 

 rikiska skogstjänstemän med tjänstgöring i Bosnien snart nog förflyttas till 

 bättre, mera välbelägna revir. Jag tror, att samma förhållande gäller Preussen, 

 där man t. ex. alltid har det yngsta folket borta i gränstrakterna i Ostpreussen. 



Då revirförvaltare utnämnes, vore bäst, om samma principer vid transporter, 

 som tillämpats senare åren, även allt framgent användes. 



De sakkunniga ha föreslagit, att revir av tvä olika grupper skola bildas. 



I 



