476 DISKUSSION. 



Stor, som man trott. Man gör den beräkningen, att där förr uttagits 2 

 kubikmeter skulle man nu kunna uttaga 3, vilket innebär, att man skulle 

 kunna taga ut 50 % mera än förut. Men då, som jag förut framhållit, stati- 

 stiken beträffande det verkligen uttagna virket enligt min uppfattning med 

 säkerhet är för låg och icke så litet för låg, så torde ökningen i avverkning 

 på mer än en skog endast bli skenbar, d. v. s. inskränka sig till en ren bokförings- 

 fråga. Tag har således velat göra en invändning mot att på grundval av jämförelse 

 mellan tillväxt av det hittills bokförda virkesuttaget göra alltför optimistiska 

 slutledningar med hänsyn till skogarnas ökade avkastningsförmåga. Det är visser- 

 ligen högst sannolikt, att vi kunna öka avverkningen å allmänna skogar något, 

 men tillväxt och avverkning stå säkerligen icke i sådan disproportion till var- 

 andra, som vissa siffror ur vår i många avseenden underhaltiga skogsstatistik 

 utvisa. 



Överjägmästare Welander: Vi norrländska statsskogstjänstemän äro visserli- 

 gen ganska talrikt samlade här, men vi veta ju, att det nu är de södra sko- 

 garnas dag, och yttrandena från dem, som representera dessa, synas bliva 

 ganska omständliga, varför jag icke skall bliva mångordig rörande de rent 

 skogliga förhållandena. 



)ag lyckönskar kommittén till det utmärkta förslag, som föreligger, och jag 

 hoppas, att det skall bliva till stöd också för oss, särskilt i fråga om revirre- 

 glering. Det är emellertid tvenne punkter i betänkandet, som även beröra oss 

 norrlänningar, nämligen först och främst rörande de ecklesiastika skogarna, ty 

 om det skall ske en omändring i dessa organisationer, så är det klart, att den 

 bör utsträckas över hela landet. 



Den andra punkten i förslaget som också berör oss, är frågan om transport 

 av skogstjänstemän. Vad jag i detta avseende kommer att säga, går icke i 

 alldeles samma riktning, som vad öveijägmästare Wallmo i dag yttrat. — Rö- 

 rande de ecklesiastika skogarna ha vi en alldeles särskild målsman för dem i 

 kanslirådet Tigerschiöld, som både nu och vid fjolårets möte yttrat sig i 

 frågan. Jag anhåller få begagna tillfället och uttala ett varmt tack till kan- 

 slirådet Tigerschiöld för de ord av erkännande, som vi förra året fingo mot- 

 taga av honom. Jag kan icke erinra mig, att vi skogsmän från privat håll 

 fått röna något liknande prov på förståelse för vårt arbete, som det vi vid 

 detta tillfälle erhöllo. Det gjorde oss gott och bör göra oss synnerligen för- 

 sonliga i denna diskussion. Dock måste jag säga, att jag icke i allo kan an- 

 sluta mig till den uppfattning, som uttalats av kanslirådet Tigerschiöld. 



Beträffande de skarpa anmärkningar, som gjordes vid fjolårsmötet om dessa 

 skogars skötsel, fa vi icke glömma, att den mindre goda hushållningen, och 

 särskilt överhållandet av övrigt virke, beror till stor del därpå för flertalet 

 skogar, att boställshavaren åtnjuter halva avkastningen. Vederbörande, som 

 fastställt planerna, ha, som jag förmodar, tagit hänsyn till den tillfälliga bo- 

 ställshavaren, men det gick inte gärna an att låta en bliva stormrik och en annan 

 fattig. Detta är emellertid en svårlöst praktisk fråga. 



Vad nu själva organisationsfrågan beträffar, har föreslagits, att det skulle in- 

 rättas särskilda ecklesiastika revir och särskilda kronoparksrevir. Detta är 

 något oväntat, och då kommittén på andra ställen i betänkandet ger uttryck 

 åt den tanken, att genom skapandet av sammanhängande revir skogen skulle 

 skötas bättre, och att spridda skogar försvåra skötseln, så måste det ha varit 



i 



