SKOGSVÅRD OCH SKOGSFÖRVAI.TNING. 479 



tionstjänstgöring skall tillämpas, så förfaller ju också deras huvudskäl mot rätt 

 till transport, som ju var bristande kännedom om skiftande skogliga förhållan- 

 den i landet.» Jag tycker, att kommittén här kommer i strid med sig själv. 

 Så säges det, att en transport skulle dock kunna få förekomma i särskilt 

 ömmande fall. En förflyttning skulle alltså fä ske från t. ex. Västerbotten till 

 liergslagen och från Bergslagen till södra Sverige, men endast under ett vill- 

 kor, nämligen att den transportsökande tidigare har tjänstgjort på dessa platser: 

 han måste förut ha varit anställd i de trakter, dit han begärt transport. Jag 

 kan icke finna detta vara riktigt. Såvitt jag kan förstå, skulle följden härav 

 naturligtvis bliva den, att yngre skogstjänstemän sökte få sin utbildning där 

 nere för att sedan kunna ha denna trumf på hand, ty då kunde de hoppas, 

 att om de sedan komme till de nordliga ödemarkerna, så skulle de sedan 

 kunna erhålla transport söder ut. Detta skulle icke de andra kunna få. Då 

 bleve det de ekonomiskt starkare, som komme att hålla sig där nere i de syd- 

 liga trakterna, och på detta sätt komme rikemans barn att bliva gynnade. 

 Det må vara sant, att det tar någon tid att sätta sig in i de lokala förhål- 

 landena i ett revir, vilket kan verka i någon mån ogynnsamt på förvaltningen, 

 men detta är dock snart övergående. Men huru tro herrarna, att detta skulle 

 i längden inverka på de tjänstemän och deras förvaltning, som äro tvungna att 

 söka sig upp till dessa trakter utan utsikt annat än i särskilt ömmande fall 

 att få transport söder ut? Som jag förut påpekat, äro bostadsförhållanden och 

 kommunikationsförhållanden där uppe ofta sädana, att en jägmästare verkligen 

 kan vara i behov av att erhålla en transport, och jag håller före, att 

 en jägmästare, som under åratal tjänstgjort där uppe, bör vara värd den er- 

 känslan, att när den fysiska vigören släppar, han kan få transport söderut 

 och sålunda lämna plats för en yngre kraft. Jag tror, att om det kan ordnas 

 på detta sätt, detta vore en lycklig åtgärd även för förvaltningen av de stora 

 och värdefulla statsegendomarna i Norrland. 



Generaldirektör Fredenberg: Gentemot överjägmästaren Wallmos uttalande, 

 att domänstyrelsen för högkonjunkturens utnyttjande borde vidtagit åtgärder 

 tör avverkningens höjande, sä vill jag erinra, att domänstyrelsen redan utsänt 

 en cirkulärskrivelse till skogsförvaltningarna med uppmaning, att med hänsyn 

 till nu rådande högkonjunktur samt statskassans behov av största möjliga av- 

 kastning från statsskogarna i utsyningsförslagen upptaga dels största möjliga 

 avverkning att uttagas genom beständsvårdande huggningar, dels sä stor av- 

 verkning genom slutavverkning, som lämpligen ansäges kunna uttagas. Då 

 emellertid av överjägmästare Wallmos framställning vill synas, som om denna 

 cirkulärskrivelse skulle fallit i glömska i hans distrikt, så skall jag föranstalta 

 om, att utsyningsförslagen i Bergslagsdistriktet bliva återremitterade för att 

 granskas med hänsyn till denna cirkulärskrivelse. 



Hovstallmästare G. Tamm: Jag var icke närvarande under det anförande, 

 som hölls efter överjägmästare Barthelsons föredrag angående häradsallmän- 

 ningarna; jag hörde endast de sista orden i en avgiven replik. Jag vill emel- 

 lertid rörande häradsallmänningarna och södra kommitténs ställning till de- 

 samma säga, att kommittén visserligen anser, att de böra ställas under skogs- 

 förvaltningens vård, men detta uttalande sker mera i förbigående, ty menin- 

 gen med södra kommitténs förslag är icke, att någon som helst förändring 



3' Skogsz-å>i's/'öreningens Tiäskri/t igi6. 



