SKOGSVÅRDSKÖRENINGENS TIDSKRIFT 1916. H. 5. 



Jättebarkborren (Dendroctonus micans Kug). 



Av Ivar Trägårdh. 



Bland dem av våra svenska barkborrar, om vilka vi ännu veta så gott 

 som intet, torde den art, som jag i rubriken kallat »jättebarkborren», 

 måhända kunna påräkna ett särskilt intresse. 



Det är nämligen den enda europeiska representanten för det i Nord 

 Amerika mycket artrika släktet Dendroctomis, vilkets namn »träddödaren» 

 för visso är väl valt. Ty några ^rter av släktet Dendroctonus äro de 

 värsta fiender till barrskogarna som över huvud taget finnas i Nord-Amerika. 

 Mängden av träd, som dödats av dem, är enorm. Endast i västra 

 Virginien, Nya England och i »Black Hills» statsskogar ha många billioner 

 fot av bästa gran och tall dödats och det föreligger bindande bevis för 

 att några av de stora kalmarker, som finnas i Rocky Mountains, och 

 vilkas förekomst man förut skrivit på skogseldarnas konto, blivit »avver- 

 kade» av Dendroctonus-axttx . 



När vi således inom våra råmärken ha en re- 

 presentant för ett så fruktansvärt och fördärv- 

 bringande släkte, torde detta vara anledning 

 nog att vi söka närmare utforska dess ut- 

 veckling och vanor. Den erbjuder dessutom 

 ett problem av särskilt intresse, nämligen frå- 

 gan varför arten hos oss synbarligen ej, åt- 

 minstone såvitt man vet, spelar någon roll 

 som skadegörare. För att vinna denna kun- 

 skap fordras emellertid talrika iakttagelser och 

 i syfte att rikta herrar skogs tjänstemäns upp- 

 märksamhet på denna intressanta art, komma 

 i det följande efter utländska källor några 

 upplysningar om dess utseende och biologi 

 att lämnas. 



Jättebarkborren (fig. i) är den största av 

 de europeiska barkborrarna, blir 7 — 9 mm. 



tig. I. Jättebarkborren. (Dendroc- ^ 



tonns micansY^MG) (efter Hopkins.) laug, är valsformig, till färgen svart och föga 



I 



