JÄTTEP.ARKRORREX (dKNDROCTONUS MICANS KUf;). 



485 



glänsande. Antenner och ben äro brunröda; halssköldens bredd baktill 

 överträffar dess längd, den avsmalnar starkt framtill och är nägot in- 

 snörd omedelbart bakom framkanten samt tämligen djupt punkterad, 

 med glänsande listformigt mittparti. 



Täckvingarna äro fint punktstrimmiga, med breda korniga mellanrum 

 och deras bakre, nedåt sluttande del är hos hanen slätare och mera glän- 

 sande än hos honan. 



Jättebarkborren skiljer sig i flera avseenden från andra barkborrar. 

 P^örst och främst är den fullständigt okänsIi<4 för även det starkaste kåd- 



Fig. 2. Olika typer av modergängar. 



Fig. 3. Gångsystem, a, ingängshål; b, tapp av 

 borrmjöl, varmed ingångshålet tilltäppes; c, 

 modergäng; d, påbörjat lufthål; r, äggkam- 

 mare med ägg och borrmjöl ;y, håla urholkad 

 av larverna; ^, larverna. 



flöde och trives utmärkt väl i kådan; 

 därjämte gör varje larv ej en gång 

 för sig, som hos de flesta andra bark- 

 borrar, utan larverna samarbeta och göra en gemensam håla. Arten hör 

 till de s. k. sensvärmarna och äggläggningen torde först taga sin början 

 i juni, men pågår sedermera under hela sommaren. Honan borrar sig 

 då in genom barken i regel i den nedre delen av stammen till brösthöjd ; 

 men där barken av en eller annan anledning blivit skadad högre upp, 

 sker angreppet där på ända till 10 m. höjd eller mera. 



Detta angrepp vållar ett rikt kådflöde och man finner ofta nedanför 

 hålen stora, till 3 cm. långa och 2,5 cm. breda kådtappar, vilka slutligen 

 hårdna och falla sönder och vid starkt angrepp betäcka marken runt 

 trädens bas. Yngelgången är lodrät, men ofta böjd och något oregel- 

 bunden samt 12 — 20 cm. lång, och i densamma läggas äggen i högar i 



