49 2 



K. V. OSSIAN DAHLGREN. 



I 



mängd. De anförda exemplen må vara nog. Flera skulle lätt kunna 

 omtalas. 



Stundom bära de trädformade enarna nedtill inga grenar (se t. ex. 

 fig. 2, 4 och 6). Ofta torde dock detta bero på en tidigt företagen 

 uppkvistning. något som stundom brukar göras på sådana enar, vilka 

 kunna tänkas komma till användning som gärdesgårdsstörar. Troligen 

 kunna väl också enträden förlora sina nedre grenar utan något åtgö- 



E. Erici, foto. J- A. Bjure, foto. 



Fig. 7 och 8. Den stora enen vid Rå gästgivaregård, Hammars s:n i Närke. 



rande från människans sida. [Jämf. t. ex. KlHLMAN (27) tab. XIII, fig. 

 3 — 4.] Andra enar äro försedda med grenar ända ned till marken 

 (jämf. t. ex. fig. I, 3 och 5). 



I Östergötland synas enträd ej vara sällsynta. Fig. 3 är från Hamra 

 liggande på östra sidan av sjön Järnlunden. Vid landsvägen mellan 

 Sandvik och Stjärnarp växer en cirka 7 m. hög en. Det å fig. 4 av- 

 bildade vackra enträdet står vid Lilla Emtefall i Ulrika socken. I Västra 

 Ny socken öster om Kvarnsjön finnes en stor en av ungefär samma höjd, 

 vars stamomkrets vid brösthöjd är iio cm. I Tjärstads socken finnes 

 enligt uppgift av fil. kand. A. Hannerz, två enträd växande på Opp- 

 hems ägor i Kohagen vid vägen till Rimforsa. Deras höjd är dock 

 endast 6 m. I samma socken i närheten av Långsjöarna står invid vägen 



