502 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



vore redan nu delvis koncentrerade till styrelsen, men ifråga om vissa distrikt rådde tvek- 

 samhet att än ytterligare utsträcka denna centralisation. Centralisationen behövde ju ej all- 

 tid ske till domänstyrelsen, utan kunde dock stanna hos överjägmästarna. Där ej heller detta 

 kunde ske, måste man i varje fall ordna så, att utbuden från reviren åtminstone komme att 

 ske å samma tider. 



Overjägmästare Kinman anförde, att rotstående skog bäst försåldes å auktion. Kol borde 

 försäljas genom domänstyrelsen, sågat virke hade inom distriktet utbjudits av varje jägmäs- 

 tare för sig, dock i allmänhet från de olika reviren samtidigt. I fråga om props och massa- 

 ved funnes för närvarande ingen koncentration vid försäljningarna. Det kunde ifrågasättas, 

 om ett samlande av dessa försäljningar inom hela distriktet vore önskvärd. För varje revir 

 för sig borde emellertid en koncentration ske, så att ej allt för små partier bleve utbjudna. 

 T. f. överjägmästaren Schmidt framhöll som ett önskemål, att allt virke, som försåldes efter 

 samma järnväg eller vattendrag, skulle utbjudas på en gång genom överjägmästaren efter 

 samråd med revirförvaltarna. 



Generaldirektören framhöll, att ifråga om virke, avsett till ortsspekulanter, koncentrering 

 ej behövde ske. Vidare finge man se till, att jägmästarna ej fattade försäljningarnas cen- 

 tralisering till överjägmästarna som utslag av något misstroende eller maktbegär. 



Overjägmästare Wallmo påyrkade under hela diskussionen, att koncentrering av försälj- 

 ningarna, om sådan ansågs nödig, borde ske till domänstyrelsen eller inom reviren, men 

 ej till överjägmästarna. 



Diskussionen sammanfattades sålunda: 



Kolförsäljningen borde allt fort centraliseras till domänstyrelsen eller åtminstone till över- 

 jägmästarna. I fråga om det sågade virket vore åtminstone någon centralisering önskvärd. 

 Domänstyrelsen skulle genom ett cirkulär stödja överjägmästarnas åtgöranden härutinnan. 

 Beträffande upphugget virke vore genomförandet av en koncentrering svårare. Dock borde 

 man eftersträva, att åtminstone inom samma revir alla virkesposter av samma slag borde ut- 

 bjudas i ett samband. 



Virkesförsäljningen till statens verk. 



T. f. överjägmästaren Witt önskade erhålla upplysning om huruvida särskilt tillstånd er- 

 fordrades för vedtörsäliningar till statens verk, eller om virke för dessas behov utan vidare 

 finge undantagas från försäljningen till livsmedelskommissionen. Generaldirektören upplyste 

 med anledning härav, att i cirkuläret den 25 september 1915 omnämndes »regementenas 

 och andra statsinstitutioners behov». Dessa skulle ha företrädesrätt till virket, men dock ej 

 till de bestämda underprisen. 



Utnyttjande av rådande höga kol= och vedpriser samt ökning av kolning 



och kolvedshuggning. 



Generaldirektören erinrade om, att kolprisen sprungit upp till en förut oanad höjd. Då 

 de nu rådande höga järnprisen kunde förväntas stå sig rätt länge, så kunde man hoppas, 

 att även kolprisen skulle stå relativt länge. Man borde därför forcera kolning och kolveds- 

 avverkning. Kolvedavverkningen kunde närmast ifrågakomma i bestånd, där den egentliga av- 

 verkningen så att säga vore slutförd, samt i bestånd med smärre torrskog. Genom sådana 

 avverkningar hade man exempelvis på Hamra kronopark fått större netto, än om kronan 

 själv kolat. Det vore i övrigt en lättnad för revirförvaltarne att slippa ifrån den tidskrävande kol- 

 ningen. 



Överjägmästaren Borg påyrkade, att kolvedens intumning på vattendraget vore mycket 

 tidsödande, ifrågasatte att kolveden upplades i res och kuberades efter kubikmedeltal, som 

 erhållits genom uppmätning av viss procent prov-res. Overjägmästaren Welander hade sålt 

 ved i res, vilka uppskattats genom intumning av 10 % av resen. Veden var dock då av 

 samma längd. Framhöll vidare, att det inom hans distrikt mötte stora svårigheter att an- 

 skaffa dugliga kolare. Utnyttjandet av högkonjunkturen måste därför ske huvudsakligen 

 genom ökade kolvedsförsäljningar. Huggningen bleve billigast, om man finge sälja i res 

 och sluppe hopköra virket i vältor. Fördelaktigast vore, om kronan själv kunde driva, men 

 detta kunde ej ske i större omfattning på grund av brist på folk. 



Generaldirektören påpekade, att kontrakten om kolvedsleveranser lämpligast borde upp- 

 göras för en treårsperiod, enär köparna knappast ville anskaffa folk och anlägga bottnar 

 m. m. för en kortare kontraktstid. 



m 



