SKOGSADMINISTRATKJNEN. 503 



Jämkningar i kontrakterade dagsverks- och entreprenadspriser. 



Overjäginästare Wallino anförde, att dä nu kolpriscrna ökat ined minst 50 %, sä hade 

 de enskilde skogsägarne fått öka priserna för huggning av kolvcd. Kronans lägenhetsinne- 

 havare vore däremot bimdna av ett visst, fixerat dagsverkspris i sina kontrakt. Jämväl till 

 sin mängd vore arbetsskyldigheten fixerad. Det vore ej behagligt att till de underpris, som 

 kontraktsprisen för närvarande verkligen utgjorde, uttvinga fulla arbetsprestationer. Om höj- 

 ning av kontraktsprisen kunde ske, skulle kronan otvivelaktigt ha lättare att fä arbetskraft. 

 Byråchefen Giöbol fann de av Wallmo påpekade förhållandena beklagliga, men trodde, att 

 de skulle kunna motverkas därav, att betalning lämnades för sådant arbete, som utgiordes ut-_ 

 över de kontraktsbestämda prestationerna. Detta skulle även stimulera till all ulöka arbets 

 kvantiteterna. Gällande . arrende- och hyreskontrakt lade ej hinder i vägen för ett dylik 

 förfaringssätt. 



Försäljningarna till livsmedelskommissionen. 



Overjägmästare Edelslam anmärkte, att man denna vinter vore bunden av det mycket 

 ofördelaktiga avtalet med livsmedelskommissionen. En stor del av veden komme andra till 

 godo, än dem, som bäst behövde den. Generaldirektören framhöll, alt underpriset fast- 

 ställts utan styrelsens hörande. Försäljningarna skulle ske under villkor, att veden i första 

 hand komme de minst bemedlade till godo och under inga omständigheter till industrien. 

 Om oegentligheter förekommo, så borde styrelsen underrättas. Bokföringen skulle så ordnas, 

 att förlusten genom underpriset komme fram och skogens verkliga vinst bleve klargjord. 

 På förfrågan meddelade generaldirektören vidare, att avtalet med livsmedelskommissionen 

 endast avsåge innevaranda avverkningsår. 



Ifrågasatt ändring av 6:te punkten av K. kungörelsen den 8 november 1912 

 angående grunder för tillgodogörandet av kronans jakträtt. 



Generaldirektören och byråchefen, friherre Th. Hermelin anförde, alt bestämmelserna i 

 ovannämnda Kungl kungörelse rörande jakten å rådjur, älg och hjort på många håll väckt 

 starkt missnöje. Därigenom att jakten å sagda djurarter ej får ingå i jaktarrendekontrakten 

 å småvilt, kunde del stundom inträffa, all två olika arrendatorer samtidigt kunde ha jakträtt 

 å samma skog. Härigenom uppslode lätt tvisligheter. Vidare kunde enligt författningarna 

 högdjursjakten, om upplåtelse därav i visst tall borde ske, blott lämnas till den högstbju- 

 dande, oavsett om denne i övrigt kunde anses vara lämplig eller ej. En följd härav hade 

 blivit, all man kunde nödgas alt, om skogstalsljänstemännen i reviret ej vore jaktintresserade 

 och alltså ål dem ej kunde uppdragas att fälla visst antal djur, till personer, som finge anses 

 vara mindre lämpliga, upplåta rätten all fälla visst antal älgar eller rådjur. Det vore därför 

 önskvärt, alt författningarna så ändrades, all högdjursjaklen, i de fall, då den skulle på 

 arrende upplåtas, ej ovillkorligen måste överlåtas till den högstbjudande, ulan till denne blott 

 i den mån, han i övrigt kuntie anses vara lämplig. 



Under diskussionen vitsordade samtliga nödvändigheten av den föreslagna förändringen. 

 Vidare meddelades på framställd förfrågan, att i de fall, då domänstyrelsen uppdragit åt 

 jägmästarna att fälla visst antal älgar eller rådjur, jägmästarna voro berättigade att, om de 

 så önskade, uppdraga ål assistenterna all handhava jakten, varemot det vore mera osäkert, 

 huruvida det kunde uppdragas åt kronojägaren att jaga på egen hand. 



Leverans av aspvirke från statsskogarna. 



Generaldirektören meddelade, att en representant för en sammanslutning av de svenska 

 tändsticksfabrikerna gjort framställning om inköp av största möjliga mängder svensk asp, 

 och beräknades inköpsbehov föreligga även de närmaste åren. Denne hade uttalat de önske- 

 målen, att aspvirke ej onödigtvis måtte upphuggas till ved, samt all inköpsföreningens ombud 

 måtte få träda i förbindelse med revirförvaltarna. Man borde nu överlägga om, vad som 

 kunde åtgöras i denna fråga. 



Overjägmästare Welander föreslog under diskussionen, alt man borde söka uppnå ett visst 

 minimipris vid fabrikerna. Konkurrensen vore nämligen, till följd av att fabrikerna bildat 

 en inköpslrusl, så liten, att köparne nästan kunde efter behag diktera priserna. General- 

 direktören påpekade, att skulle ett sådant arrangemang kunna gå för sig, så måste man 

 kunna ge uppgift på en beräknad årsleverans från slalsskogarna inom hela riket. Detta 

 vore emellertid myckel svårt all erhålla, och krävde i varje fall tid. Overjägmästaren Witl 

 meddelade, att tändsticksfabrikerna f. n. låge inne med så stora virkeslager, att någon bråil- 



