SKOC;SAD.MINISTRATI()NKN. 505 



Overjägmästaren Edclstain instämde ined generaldirektören samt påyrkade, att liknande 

 bestämmelser skulle utfärdas för de fall, då revirassistent bodde hos jägmästare. 



Friherre Hermelin föreslog, att om fixt årligt belopp skulle utgå, detta borde sättas till 

 150 å 300 kronor. Samtliga enades därefter om, att en framställning till Kungl. Maj:t 

 ovillkorligen borde göras om undanrödjande på ett eller annat sätt av de nu berörda miss- 

 förhållandena. 



Försäljningen av mindre kronoegendomar. 



Generaldirektören förde pa tal frågan härom. Overjägmä^tare och jägmästare ville ofta 

 från försäljning undantaga små arealer, om dessa vore bevuxna med god skog. På detta 

 sätt skapades små och svårskötta förvaltningsenheter. Det vore bättre att försälja de smärre 

 skogslotterna samtidigt med de jordbruksegendomar, till vilka de hörde. Pengarna använ- 

 des ju dock till inköp av skogsmark. Vidare erinrades därom, att föreslagna försäljningar 

 flera gånger fallit i riksdagen, enär skogen ansetts ha haft för högt värde i jämförelse med 

 jordbruksegendomen. Det vore därför av vikt, att ifråga om de egendomar, rörande vilka 

 man kunde förutse, att de vid arrendeperiodens slut skulle försäljas, och vid vilka skogs- 

 marken ej lämpligen borde avsättas till kronopark, man genom att före arrendeperiodens 

 slut till avverkning föreslå den gamla skogen samt den skog, som genom beståndsvårds- 

 huggningar borde uttagas, nedsatte skogsvärdet. Arrendatorers skriftliga medgivande härtill 

 borde, där så erfordrades, dock först anskaffas. 



Jakträtten å inägorna till vissa kronodomäner samt å de ecklesiastika 



boställena. 



Överjägmästaren Kinman hade framställt begäran därom, att mötet skulle behandla dels 

 den frågan, huruvida icke vid utarrendering av de kronoegendomar, vilkas utmärker undan- 

 tagits från arrendet, jakträtten å inägorna borde förbehållas kronan, samt dels den frågan, 

 huruvida icke vid utarrendering av ecklesiastika hemman jakträtten borde undantagas. 



Överjägmästare Kinman motiverade sin framställning beträfTande kronodomänerna med, 

 att man vid utmarkernas undantagande vanligen plägade följa lantmäterikarta, och att däri- 

 genom även inne i ägoområdet liggande backar och hagar blevo undantagna. A dessa kunde 

 jakten ej utnyttjas annat än samtidigt med jakten å inägoområdet. Denna borde därför frän 

 arrendet undantagas. 



Generaldirektören anförde, att vid inägornas utarrendering intet vare sig av mark eller 

 förmåner författningsenligt kunde avskiljas för sig. Om därför jakträtten undantoges från 

 jordbruksarrendet, måste densamma ovillkorligen omedelbart utarrenderas särskilt. Det vore 

 vidare svårt att utarrendera jakten å inägorna ihop med jakten å skogen, ty arrendemedlen 

 från skogen och inägorna måste redovisas för sig. 



Ifråga om de ecklesiastika hemmanen upplyste byråchefen Giöbel, att författningsenligt 

 intet hinder förelåge för att jakten utarrenderades för sig, avskild från jordbruket. 



Ersättningen till kronojägarna för fröklängning. 



Generaldirektören fann, det oekonomiskt att staten, som nu ägde klängstugor, vid vilka 

 funnes överproduktion åtminstone på tallfrö, skulle inköpa frö av kronojägarna. Där det 

 ansäges lämpligt, att kronojägarna klängde granfrö i sollavar, borde visst pris pr erhållet 

 kg. frö betalas för själva klängningsarbetet, men kotten betalas av revirmedel. Överjägmäs- 

 taren Kinman ansåg det ävenledes olämpligt, att kronojägarna inköpte kotten, samt förordade 

 fixt pris pr kg. klängt frö. 



Skogsförvaltningarnes yttranden rörande löneregleringarna för präster= 



skåpet. 



Overjägmästaren Kinman anförde, att de utlåtanden härom, som inkommo från jägmäs- 

 tarne, voro mycket ojämna, samt att det vore mycket önskvärt, om man kunde enas om vissa 

 grunder rörande de mängder husbehovsvirke, som kunde anses åtgå för löneboställe, tjänste- 

 innehavare och församling. 



Generaldirektören ansåg frågan viktig, men förmenade, att någon klarhet i densamma ej 

 kunde vinnas vid mötet, då de lokala förhållandena spelade stor roll. Överjägmästarna borde 

 överlägga med revirförvaltarna och därefter ingå till domänstyrelsen med förslag, så skulle 

 styrelsen söka utarbeta bestämmelser. 



