5l8 OTTO HELLSTRÖM. 



före kriget, även brännvedens normala medelpris att höjas. Och oav- 

 sett denna anledning verkar den sig alltjämt utvecklande trämasseindu- 

 strien pä furu- och granvedpriserna och dessa i sin ordning på lövvedens 

 priser. Med befintliga kommunikationer kommer denna prisstegring att 

 göra sig gällande även i mera avlägsna landsändar, där veden eljest 

 är billig. 



Oavsett emellertid det pris, som betalas för veden, är naturligtvis en 

 nödvändig sak, att ekonomisering med hushållsbränslet iakttages. Man 

 får hoppas, att de stigande vedpriserna skola föra med sig en bättre in- 

 sikt härutinnan. F. n. torde väl stort sett endast några få procent av 

 vedens värmevärde komma till nytta. Det värsta slöseriet förekommer 

 givetvis på landsbygden bland den del av befolkningen, som har egen 

 skog, eller där fri ved utgör en löneförmån. — I detta kapitel har ju 

 talats och skrivits oändligt mycket, utan att i det hela någon verklig 

 förbättring inträtt. — Men även bland dem, som dyrt få betala sitt bränsle 

 föreligger en dålig hushållning. Man eldar själv eller låter sitt tjänst- 

 folk elda »åt kråkorna», i järnspiseln flammar elden från tidigt på morgo- 

 nen till sent på kvällen o. s. v. Men dessutom äro våra vanligast före- 

 kommande eldstäder synnerligen oekonomiska, och här tarvas mycket 

 arbete av värmeteknici för att få fram eldstadstyper, i vilka bränslets 

 effekt bättre utnyttjas. I sådana förbättrade eldstadstyper torde veden 

 nog komma i tävlan med stenkol, koks, torv etc. Vid centraluppvärm- 

 ningssystem t. ex. torde ved icke i allmänhet vara lämplig, såsom ford- 

 rande mera arbete än bränslen, som förbrinna långsammare. Under alla 

 förhållanden måste man ännu en lång tid framåt räkna med veden som 

 det viktigaste hushållsbränslet. Vedpriset kommer att stå i ett bestämt 

 förhållande till priset på andra virkessortiment och andra bränsleslag, 

 och följden blir en bestående stegring i vedprisen och i vedens rotvärde. 

 Erfarenheten visar, att virkets rotvärde sedan åtskilliga årtionden oavlåt- 

 ligt stigit, och att en tillfällig återgång i konjunktur för skogsprodukterna 

 knappast medfört någon återgång i rotvärdena. Det ofrånkomliga resul- 

 tatet blir därför, att antingen måste man i sin budget för ett hushåll 

 räkna med en alltjämt stigande utgift för bränslet — eller också måste 

 på allt sätt sparas på detta dels genom bättre eldstäder, dels genom 

 noggrannare hushållning. 



Huru stor kvantitet virke, som årligen förbrukas till husbehovsbränsle 

 inom vårt land, torde näppeligen vara känt. Vid hittills gjorda försök 

 att utreda den totala avverkningen från våra skogar har upptagits en 

 klumpsumma för husbehovet, något varierande hos olika författare, men 

 hållande sig till omkring 20 millioner fasta kubikmeter. Ej osannolikt 

 torde vara, att ca tre fjärdedelar av denna kubikmassa åtgår till bränsle. 



