liARKBORRENS EORMAGA ATT DÖDA FRISKA (;KANAR EXP. BEVISAD. 525 



Vad kunde nu varit anledningen till att 1914 års försöksträd ej helt 

 dödades av barkborrarna? Efter vad jag nyss anfört om den allvarliga 

 skada, de å träden verksamma barkborrarna dock faktiskt åstadkommit, 

 synes mig ej mer än en anledning sannolik, nämligen att de insläppta 

 barkborrarna voro för få och det bestånd, vari försöken voro förlagda, 

 praktiskt taget fritt ifrån barkborrar. Bevis för att barkborrar ej funnos 

 i grannskapet lämnar den omständigheten, att en större under vintern 

 vindfälld gran ej under hela sommaren angreps av barkborrar utan ännu 

 vid höstens inträde var levande med grönskande krona. Det hade säker- 

 ligen ej behövts mer än dubbelt sä många gångar för att näringstillför- 

 seln helt skulle avbrutits och livet flytt i den gran, som lämnat material 

 till fig. 2 och 3. 



Att enbart den mekaniska åverkan, som barkborrarna göra å inner- 

 barken vid urätningen av sina gångar, är tillräcklig förklaringsgrund till 

 att såväl underliggande levande bark som kambium dödas i sä stor ut- 

 sträckning, synes mig ej antagligt. En närmare undersökning av den 

 kemiska förändring, som hartsen i innerbarken undergår vid dylikt till- 

 fälle samt barkborrarnas eventuella medverkan härvid skulle kanske ge 

 en tillfredsställande förklaring. Så mycket synes mig dock antagligt — 

 att döma av gångväggarnas hårda beskaffenhet och det obetydliga antal 

 döda barkborrar, som i gångarna påträffas — att barkborrarna besitta 

 en viss förmåga att neutralisera den färska hartsens för barkborrarna 

 mest besvärliga egenskaper. 



Då 1 9 14 års försök ej gåvo det positiva utslag, som jag på grund av 

 1913 års resultat väntat, fortsattes försöken år 1 9 1 5 å Karlsby revir, vars 

 förvaltning jag övertog hösten 19 14. Med biträde av e. kronojägaren 

 O. RUNDQVisT utsattes dels å Hultema kronopark den i juni 3 prov och 

 den 1 1 juni 2 prov i ett omkring 60-årigt biandbestånd av tall och gran, 

 som genomhuggits 2 år tidigare, dels å Karlsby kronopark den 7 juli 3 

 prov i ett omkring 65-årigt biandbestånd, som likaledes gallrats 2 ä 3 

 år tidigare. Någon grantorka förmärktes ej inom någotdera av bestånden. 

 Som försöksträd utvaldes sådana felfria granar, som hade skyddat läge 

 och väl utvecklade kronor. Avståndet mellan försöksträden var från 20 

 till 60 meter. 



Inom gastygshölstren insläpptes ovannämnda dagar omkring 400 st. 

 på vanligt sätt insamlade 8-tandade barkborrar. Efter nägra dagar voro 

 barkborrarna i full verksamhet med urgnagandet av sina gångar i barken 

 såväl inom som utom hölstren. 



Den ijjidi, då försöksträden å Karlsby kronopark besöktes, befannsbarken 

 inom hölstren å samtliga träden död och träden sålunda praktiskt taget till- 

 spillogivna. I mitten av augusti voro träden helt döda och barren avfallna. 



