DOMÄNSTYRELSENS OCH DISTRIKTSSTYRELSERNAS ORGANISATION. 529 



den där inskränka sig till att konstatera misstag, utan den inspekterande 

 myndigheten måste äga att ingripa i förvaltningen. Den självständigare 

 ställning, som en utsträckt decentralisation giver revir förvaltaren, avser 

 visserligen att giva honom rätt att fritt leda hushållningen på reviret, 

 men får alls icke leda därhän, att hans åtgärder skola äga vitsord gent 

 emot den inspekterande myndigheten, dä denne finner skäl föreligga att 

 upphäva eller förändra jägmästarens dispositioner eller rent av föreskriva 

 helt nya åtgärder. Här stöta vi emellertid pä en av de ömtåligaste 

 punkterna i det nuvarande systemet. De rent subjektiva uppfattningarna 

 hos två skogsvetenskapligt bildade personer, överjägmästaren och jäg- 

 mästaren, kunna komma att stä emot varandra, och det har hittills icke 

 funnits någon myndighet med erforderlig kännedom om de lokala för- 

 hållandena att slita tvisten. Detta har lett och kommer allt fort att leda 

 till slitningar, ty alla skogsmän äro icke av den cert som Kiplings klas- 

 sisk vordne överjägmästare Muller, som föraktade skrivardömet men 

 älskade skogen och dem av hans »gossar», som skötte den som han ville. 

 Ej heller av det slag som Mullers underordnade Gisborne Sahib, den 

 idealiske revirförvaltaren och skogsmannen, vilken ju därjämte — det 

 må erkännas — framför vanliga jägmästare hade den fördelen, att han 

 till »kronojägare » hade Mowgli, urmänniskan, den gråa vargens herre och 

 broder. Nej, vi måste ordna förhållandena med tanke på, att det är van- 

 liga människor, som skola inpassas i administrationen. De konflikter, 

 som kunna uppstå, kräva ett organ, som å ena sidan äger nog pondus 

 att kunna bilägga dem, men som å den andra sidan sitter inne med er- 

 forderlig kännedom om de lokala förhållandena för deras biläggande på 

 för skogsvården lyckligaste sätt. Båda dessa fordringar fä väl också 

 anses vara uppfyllda inom en distriktsstyrelse. Beslutanderätten i tvistiga 

 fall är då förlagd, icke till den inspekterande personligen, utan till en 

 myndighet, hos vilken revirförvaltningen kan få framlägga sina synpunkter, 

 och vilken förmår företaga en objektiv prövning av de vid inspektionen 

 gjorda anmärkningarna. Den erforderliga kompetensen att bedöma av 

 lokala förhållanden beroende skogsvårdsfrågor bör en distriktsstyrelse, ut- 

 sedd för ett begränsat område, besitta i högre grad än den centrala myn- 

 digheten, till vilken nii varje stridighet mellan inspekterande och inspek- 

 terad måste hänskjutas. 



En omläggning av den nuvarande överjägmästarinstitutionen är önsk- 

 värd även av den anledningen, att överjägmästaren omöjligen kan i önsk- 

 värd omfattning vistas å skogarna på inspektion, om han skall kunna 

 hålla expeditionen gående. En distriktsstyrelse däremot kan alltid vara 

 beslutmässig i hemorten, även om en eller flera av ledamöterna befinna 

 sig på tjänsteresor. 



